Справа № 2-о/489/39/2016
У Х В А Л А

26 лютого 2016 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Спінчевська Н.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою у якій просить суд встановити факт того, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2, яка померла 28 грудня 2002 року.

Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

У порядку, визначеному Главою 6 ЦПК України, розглядаються заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. ст. 234, 235 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік фактів, які підлягають встановленню відповідно до положень зазначеної глави визначено ст. 256 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.234, ст.. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в лютому 2016 року звернувся до нотаріальної контори для вирішення питання щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті матері, проте постановою від 4 лютого 2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що після смерті ОСОБА_2 прийняв спадщину ОСОБА_3.

Як слідує зі свідоцтва про смерть, 2 вересня 2008 року ОСОБА_3 помер.

В своїй заяві про встановлення факту про прийняття спадщини заявник посилається на те, що встановлення даного факту йому необхідно для оформлення спадкових прав після смерті матері.

З постанови нотаріуса слідує, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняв ОСОБА_3, що спростовує відсутність неоспорюваних прав на спадщину.

До того ж, вирішення питання про право на спадщину заявника після смерті матері стосується також прав і обовязків спадкоємців померлого.

Відповідно до ч.4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Як розяснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Враховуючи вкладене, суд приходить до висновку у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст.15, ч.4 ст.256 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини.

Розяснити позивачу, що відповідно до вимог ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А. Спінчевська