РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/17332/16-ц

Провадження № 2/638/5543/16

12.12.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника Зміївської О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.08.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що 07.08.2009 року складено відповідний актовий запис №1236, що підтверджує свідоцтво про шлюб НОМЕР_3. Від шлюбу у подружжя є син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.Подружні стосунки між позивачем та відповідачем на даний час фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства і не проживає однією сім'єю, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Суперечок про поділ спільного майна та визначення місця проживання дитини немає. На утримання дитини відповідач матеріальної допомоги не надає. Просить суд позов задовольнити: розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі ? частини від усіх видів заробітку(доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову до суду.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву щодо розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд, дослідивши доводи сторін, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції 07.08.2009 року був зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис№1236, що підтверджує свідоцтво про шлюб НОМЕР_3, видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 (а. с. 4).

Від шлюбу у подружжя є син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №219, що підтверджує свідоцтво про народження НОМЕР_4, видане Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 08.06.2011 року (а. с. 5).

Подружні стосунки між позивачем та відповідачем на даний час фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства і не проживає однією сім'єю, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача.

Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, а також те, що відповідач не заперечував проти задоволення цієї вимоги, прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню, а шлюб, зареєстрований 07.08.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам як позивача, так і відповідача.

Щодо позовної вимогиОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України, частина заробітної плати/доходу/ матері, батька,що буде утримуватися як аліменти, визначається судом.

Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до п.п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. 198, 199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (статті 183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимогаОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також те, що відповідач не заперечував проти задоволення цієї вимоги, вважає її такою, що підлягає задоволенню.

Так, відповідач не працевлаштований, даних про наявність у нього нерухомого майна та інших джерел доходу матеріли справи не містять. Разом з тим, суд враховує і ту обставину, що відповідач є здоровою, працездатною молодою особою, даних про наявність обмежень за станом здоров'я не має, дані про наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб також відсутні.

Отже, приймаючи до уваги як рівень прожиткового мінімуму дитини, на утримання якої стягуються аліменти, матеріальне становище дитини, та стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, зважаючи на батьківський обов'язок відповідача по утриманню дитини до її повноліття, враховуючи інтереси останньої, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову до суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, позивачем ОСОБА_2 було сплачено 551 грн. 20 коп.за вимогу немайнового характеру - розірвання шлюбу, та оскільки ця вимога задоволена у повному обсязі, суд присуджує на її користь витрати по сплаті судового збору з другої сторони - ОСОБА_3.

Відповідно до вимог частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»).

Оскільки позовна вимога ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволена у повному обсязі, з ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню 551 грн. 20 коп.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 14, 60, 88, 110, 209, 212 - 215, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ст. ст. 24, 56, 104, 105, 109, 110, 112, 113, 114, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 07.08.2009 рокуу відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції,актовий запис №1236, свідоцтво про шлюб НОМЕР_3.

Дзержинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції просимо внести зміни до державного реєстру актів цивільного стану в Україні та внести відмітку до актового запису про шлюб №1236 від 07.08.2009 року, місце реєстрації - відділ реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції.

Стягнути зОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_2, аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 01.11.2016 року.

Рішення суду допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: