АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/2117/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1055/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Карпусь С.А., Матковської Л.О.,

секретаря - Бондаря О.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання недійсними договорів та повернення коштів,

в с т а н о в и л а:

9 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначила, що 30 квітня 2014 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (далі - ТОВ «ЕкономКомфорт») було укладено договір за № 02661. За умовами даного договору товариство зобов'язалось забезпечити оформлення договору про її участь у програмі з дотриманням вимог чинного законодавства та надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі у програмі. Вона, у свою чергу, прийняла умови договору та сплатила внесок у розмірі 14 850 грн.

Виконуючи умови вищевказаного договору № 02661, в той же день, між нею та ТОВ «ЕкономКомфорт» було укладено договір № 02661/14 про участь у програмі адміністрування покупок в групах. Згідно з даним договором відповідач за її згодою зобов'язався за плату вчинити від імені та за рахунок останньої певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до договору, в тому числі: сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

З метою пришвидшення отримання коштів, з ініціативи відповідача, 18 серпня 2014 року між ними було переукладено вищезазначені договори. Так, про надання послуг укладено

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Ходоровський Б.В. Провадження № 22-ц/792/1055/16

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 19

договори № 03197 та № 03198, про адміністрування придбання товарів у групах - договори № 03197/14 та № 03198/14.

Проте, і після цього вона не отримала жодних кредитів чи позик від ТОВ «ЕкономКомфорт».

Позивач вказані договори вважає недійсними, оскільки такі укладені ТОВ «ЕкономКомфорт» без відповідного дозволу (ліцензії).

Діяльність товариства фактично є фінансовою послугою, а саме адміністрування придбання покупок в групах. Для здійснення вказаної діяльності відповідно до розпорядження № 1676 від 9 жовтня 2012 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» потрібно отримати відповідну ліцензію.

18 березня 2015 року на її запит про наявність такої ліцензії у телефонній розмові працівники ТОВ «ЕкономКомфорт» повідомили, що такого документу немає.

Зазначає, що через неповідомлення відповідачем інформації про відсутність ліцензії, вона була позбавлена можливості свідомого вибору щодо укладення чи відмови в укладенні договорів про участь у програмі товариства.

А тому, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати недійсними договори, укладені між нею та ТОВ «ЕкономКомфорт» 30 квітня 2014 року № 02661, № 02661/14 та 18 серпня 2014 року № 03197, № 03198, № 03197/14, № 03198/14; стягнути з ТОВ «ЕкономКомфорт» на її користь 23128 грн. 86 коп., сплачених за вказаними договорами.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсними договори, укладені 30 квітня 2014 року та 18 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЕкономКомфорт», а саме: № 02661/14, № 02661, № 03197/14, № 03197, № 03198/14, № 03198; стягнуто з ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_2 23128 грн. 86 коп., сплачених по договорах № 02661/14, № 02661 від 30 квітня 2014 року, № 03197/14, № 03197, № 03198/14, № 03198 від 18 серпня 2014 року. Вирішено питання про судові витрати.

Непогоджуючись з даним рішенням, представник ТОВ «ЕкономКомфорт» подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Рішення вважає незаконним та необґрунтованим.

Не згідний із висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «ЕкономКомфорт» порушило вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». ОСОБА_2 були роз'ясненні всі умови отримання позики, що підтверджується її підписом на оспорюваних договорах. Відповідно до п. 5.5 договору про надання інформаційно-консультаційних послуг остання мала можливість ознайомитися зі всіма умовами договору протягом п'яти календарних днів.

Додатковим підтвердженням дотримання вимог вказаного закону є підписаний позивачем двосторонній акт виконаних робіт, в якому зазначено, що послуги отримані з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі. Суд не дав належної оцінки зазначеному акту.

Договір про послуги укладався після підписання договору щодо участі у програмі і включав у себе послуги, пов'язані з оформленням договору про участь у програмі і тільки після цього ОСОБА_2 була проведена оплата вартості саме цих послуг.

Апелянт вважає, що визнання недійсним договору у зв'язку із введенням в оману на підставі законодавства про захист прав споживачів можливе лише за наявності ознак пірамідальної схеми, якій властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. На відміну від зазначеного, предметом оспорюваних договорів є надання учаснику адміністративних послуг з метою придбання товару чи можливості оплати його вартості відповідачем.

Неправильним та таким, що суперечить Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є висновок суду про те, що послуги, які надаються ТОВ «ЕкономКомфорт» відносяться до фінансової послуги адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах і для їх надання необхідно отримати відповідну ліцензію.

Суд не врахував, що товариство не надає жодних послуг, які б за визначенням ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відносились до фінансових, а тому відповідно до чинного законодавства не потребує ліцензування. Товариство здійснює свою діяльність відповідно до «Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України» № 5555 від 31 березня 2006 року, глави 71 ЦК України та іншого чинного законодавства.

Так, від залучення платежів згідно договору про участь у програмі останнє прибутку не отримує, збереженням їх реальної вартості не займається і будь-яких послуг чи операцій з фінансовими активами за рахунок своїх клієнтів не здійснює. Прибуток товариство отримує лише від надання юридичних, інформаційних, консультаційних, роз'яснювальних та довідкових послуг.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені.

Представник відповідача ТОВ «ЕкономКомфорт» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно з апеляційною скаргою просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між ОСОБА_2 та ТОВ «ЕкономКомфорт» було укладено договори: № 02661 від 30 квітня 2014 року, № 03197 та № 03198 від 18 серпня 2014 року (а.с. 6, 13, 38). Предметом зазначених договорів є зобов'язання виконавця (ТОВ «ЕкономКомфорт») за плату забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства; надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі. У п. 2.1. цих договорів зазначено, що сторони дійшли згоди, що оплата наданих послуг є договірною, виражається у процентному відношенні у розмірі 9,9 % від вартості товару та/або цільової позики, на суму визначену в додатку № 1 до договору про участь в програмі, і становить: 6930 грн. за договором № 03197; 14850 грн. за договором № 02661; 7920 грн. за договором № 03198.

Окрім того, між ОСОБА_2 та ТОВ «ЕкономКомфорт» було укладено договори: № 02661/14 від 30 квітня 2014 року, № 03197/14 та № 03198/14 від 18 серпня 2014 року (а.с. 5, 12, 37).

Відповідно до п. 1.1. вказаних договорів адміністратор (ТОВ «ЕкономКомфорт») зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок учасника (ОСОБА_2) певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до договору, в тому числі: а) сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; б) присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі; в) організовувати та проводити розподіли свідоцтв; г) здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; д) надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

На виконання умов вищезазначених договорів ОСОБА_2 сплатила товариству 23128 грн. 86 коп., що підтверджується копіями квитанцій: № ПН63 від 30 квітня 2014 року, № k17/М/3 від 22 травня 2014 року, № k17/D/262 від 13 червня 2014 року, № k17/G/84 від 16 червня 2014 року, № k17/I/99 від 18 червня 2014 року, № 41 від 18 липня 2014 року, № 43 від 18 липня 2014 року, № 45 від 18 липня 2014 року, № 47 від 18 липня 2014 року, № 1310.154.1 від 24 липня 2014 року, № 06810025 від 9 жовтня 2014 року, № 06810003 від 27 жовтня 2014 року, № 06810052 від 21 листопада 2014 року (а.с. 61-73).

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч. 2 ст. 627 ЦК України).

У п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 лютого 2016 року (справа № 6-2389цс15), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, за змістом ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ст. 34 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 8 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено її п. 11-1 відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з п.п. 3, 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року розпорядженням № 1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

У зазначених Ліцензійних умовах закріплено визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з п. 1.2 розділу І Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до 1.5 розділу І Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг відповідно до цих Ліцензійних умов.

У справі, яка переглядається, спірні договори укладено 30 квітня та 18 серпня 2014 року, тобто коли закон передбачав отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними договорів № 02661/14, № 03197/14, № 03198/14, укладених 30 квітня та 18 серпня 2014 року між позивачкою та ТОВ «ЕкономКомфорт», оскільки предметом спірних договорів є послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, які вважаються фінансовими і відповідно до вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» підлягають ліцензуванню, тоді як відповідач надає їх без відповідної ліцензії. Правильним є висновок суду про визнання недійсними договорів № 02661, № 03197, № 03198 від 30 квітня та 18 серпня 2014 року, як таких, що укладені з застосування нечесної підприємницької практики, виходячи з того, що ОСОБА_2, як споживач послуги, і так має право, без укладення даних договорів, на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, відповідно до ст. 4 ч. 1 п.4 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 були роз'ясненні всі умови отримання позики, що підтверджується її підписом на оспорюваних договорах і вона мала можливість ознайомитися зі всіма умовами договору, а суд не дав належної оцінки акту виконаних робіт, не заслуговують на увагу, оскільки товариством порушено вимоги закону про необхідність ліцензування даного виду діяльності та дотримання правил чесної підприємницької практики.

Твердження апелянта про те, що визнання недійсним договору у зв'язку із введенням в оману на підставі законодавства про захист прав споживачів можливе лише за наявності ознак пірамідальної схеми, також не заслуговують на увагу, оскільки договори визнані недійсними з інших підстав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що послуги, які надаються ТОВ «ЕкономКомфорт» не відносять до фінансових послуг та не потребують ліцензування, суперечать вимогам закону. Зокрема, нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», п. 1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість ліцензування діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Окрім того, за змістом договорів № 02661/14, № 03197/14, № 03198/14, укладених 30 квітня та 18 серпня 2014 року між позивачкою та ТОВ «ЕкономКомфорт», програма товариства формується виключно на коштах його учасників, без залучення коштів товариства і оплата товарів здійснюється за кошти, внесені учасниками, тобто така діяльність містить усі ознаки фінансової послуги та потребує ліцензування.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Судом першої інстанції дотримані вимоги процесуального закону, всебічно, повно і об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка, тому підстав для скасування його рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявленого позову не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова