Провадження №: 2/752/16/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Рожок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у вересні 2012 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просила визнати нікчемним недійсним заповіт від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 посвідчений 29.05.2012 року.

У травні 2013 року позивач ОСОБА_1 уточнила свої позовні вимоги та просить визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 посвідчений 29.05.2012 року.

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_1.

В цьому ж будинку у кв.АДРЕСА_2 проживало подружжя ОСОБА_4, 1926 р.н. та ОСОБА_3 1931 року народження які своїх дітей не мали, а мали лише племінників які проживали в іншому місці.

Після того як ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, стан здоров'я ОСОБА_3 значно погіршився, та всі побутові проблеми такі як дістатись медичного обслуговування прибрати в квартирі вона вимушено взяла на себе.

22.02.2011 року ОСОБА_3 склала на неї заповіт на все її майно.

З 05.04.2012 року по день смерті ОСОБА_3 фактично знаходилась на стаціонарному лікуванні і вона її забезпечувала.

09.05.2012 року з'явилась відповідачка, перевела позивачку в іншу лікувальну установу де ОСОБА_3 згодом померла.

Після її смерті вона дізналась про складений заповіт від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 складений 29.05.2012 року о 08 годині 30 хвилин нотаріусом у присутності двох свідків.

Як вона вважає, такий заповіт не міг бути складений, оскільки 26.05.2012 року вона зустрічалась з ОСОБА_3 і хвора була слабка. Заповіт останньої був складений незадовго до її смерті. Вона вважає, що при такому стані здоров'я як був у ОСОБА_5 остання не могла розуміти значення своїх дій та розумно ними керувати і тому заповіт укладений ОСОБА_3 відноситься до нікчемного.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримує, пояснила в судовому засіданні, що вона знаходилась у добрих стосунках з подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_4, вона стала піклуватись про ОСОБА_3, допомогала останній у вирішенні побутових проблем. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 22.02.2011 року склала на неї заповіт на все своє майно. Онуку останньої, відповідачку по справі ОСОБА_2 бачила не часто. В травні 2012 року ОСОБА_3 захворіла, декілька раз її клали в лікарню, де остання померла. Після її смерті вона дізналась про складений заповіт від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 такий заповіт вона вважає недійсним, оскільки складений він був у лікарні у день смерті хворої, хвора була дуже слабка та не могла розуміти значення своїх дій.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заявлений до неї позов не визнала. Пояснила в судовому засіданні що подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 цє її двоюрідні дід та бабуся, її мати ОСОБА_6 це їх племінниця. Останні підтримували родинні стосунки з її матір'ю та бабусею, поки дозволяло здоров'я приїздили до них в гості в с. Гальчин Житомирської області. Вона також підтримувала з ними родинні стосунки вела листування. Поки навчалась в школі, на літніх канікулах приїздила до них у гості до Києва. Після закінчення вищого учбового закладу переїхала до Києва де часто навіщала їх, постійно дзвонила їм по телефону. Про підтримання родинних стосунків свідчить наявність чисельного листування з подружжям ОСОБА_3 у тому числі з нею. Тому твердження ОСОБА_1 про те що вона не підтримувала з померлою родинних стосунків та є стороння особа не відповідає дійсності. З позивачкою ОСОБА_1 вона вперше познайомилась 14.08.2010 року на похоронах ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. а не 13.10.2010 року як це вказує позивачка. З того часу вона двічі зустрічалася з ОСОБА_1 у квартирі ОСОБА_3 коли приходила провідати бабусею.

Кожного року на свято 9 травня вона відвідувала родину брата її дідуся (подружжя ОСОБА_4). На початку травня вона повернулася із за кордону, та як завжди пішла навістити ОСОБА_3 В квартирі її не було, крім того вона була стурбована тим, що остання не відповіла на дзвінки по телефону. У під'їзді вона зустріла ОСОБА_1 яка на її запитання про те де бабуся, завідомо неправдиво відповіла їй, що остання захворіла на онкологічну хворобу, знаходиться в лікарні та відмовилась називати її місцезнаходження. Протягом двох днів вона обдзвонювала всі лікарні та виявила, що бабуся перебуває у Хоспісному відділенні Міської клінічної лікарні № 10 м. Києва куди її відвезла позивачка. У цій лікарні перебували в основному хворі люди похилого віку від яких відмовилися або не в змозі доглядати родичі, та особи без постійного місця проживання. Місцеперебування бабусі було у жахливому стані. Умови для перебування у хоспісному відділенні хворої людини або людини , яка не може за собою доглядати, тобто ОСОБА_3 у такому хоспісному відділенні були відсутні. З наступного дня коли вона знайшла бабусю ОСОБА_3 вона вимушена була взяти вихідні на роботі, та доглядати ОСОБА_3 Після спілкування з лікарями, які прочитали історію хвороби ОСОБА_3, виявилось, що ніякого онкозахворювання в ОСОБА_3 немає, натомість ОСОБА_3 хворіє на ішемічну хворобу серця, кардіосклероз, склероз аорти та венозних сосудів серця. Тобто позивач ОСОБА_1 ввела її в оману і жодним чином не могла пояснити чому ОСОБА_3 опинилась в таких жахливих умовах і яким чином її тут лікують. Розуміючи, що ні належного обстеження, ні лікування, ні догляду ОСОБА_3 тут не отримає, 22.05.2012 року вона перевезла бабусю з хоспісу до лікарні на Червонозоряному проспекті де були нормальні умови для обстеження та лікування хворої. У цій лікарні ОСОБА_3 почала проходити обстеження, лікування, стала отримувати належний догляд. Коли це дозволяли лікарі вона перебувала разом з бабусею ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_1 відвідувала ОСОБА_3 в цій лікарні, але бабуся негативно висловлювалась на її адресу. 24.05.2012 року ОСОБА_3 почала з нею розмову про те, що вона хоче щоб усе ї майно на випадок її смерті залишилось саме їй так як вона бачить як вона піклується про неї. Вона передала їй особисто в руки свій паспорт та сказала, що хоче написати заповіт. Вона пообіцяла їй, що щоб не відлучатися з лікарні, вона попросить їх спільного знайомого ОСОБА_7 знайти нотаріуса, який би погодився приїхати до лікарні та поговорити з бабусею. Вранці 28.05.2012 року до лікарні приїхала нотаріус, яка попросила всіх вийти, та особисто поспілкувавшись з ОСОБА_3 сказала, що бабуся не зможе написати в заповіті якусь юридично-необхідну фразу, тому запропонувала укласти заповіт при свідках наступного дня. 29.05.2012 року близько 11-00 годині вона спілкувалась з ОСОБА_3 в лікарні, ОСОБА_3 була при повній свідомості, розмовляла з нею відповідала на питання. О 13 год.-20 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла. Усі витрати на лікування оплатила вона, вона ж давала дозвіл на розтин тіла. Дізнавшись про смерть ОСОБА_3 до моргу приїхали подружжя Рачицьких з сином та ще одним хлопцем, як стали їй погрожувати фізичною розправою якщо вона буде претендувати на спадщину. Заповіт складений ОСОБА_3 на її користь вважає є дійсним, який відповідає волі померлої.

Третя особа приватний нотаріус Звєркова Н.В. в судове засідання не з'явилась, письмові матеріали щодо укладеного нею 29.05.2012 року залучені до матеріалів справи(а.с.40-42).

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 22.02.2011 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно на день смерті заповідала позивачу ОСОБА_1 (а.с.11 т.1).

Знаходячись в терапевтичному відділенні лікарні ДПМНПО «Медбуд» «АТХК» «Київміськбуд» за адресою м. Київ, п-т Червонозоряний,17, зранку 29.05.2012 року, о 08 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 був складений новий заповіт, яким вона все своє майно на випадок своєї смерті заповіла відповідачу ОСОБА_2 з якою мала родинні стосунки.(а.с.24 т.1).

Як встановлено в судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_3 о 13 годині 25 хвилин ОСОБА_3 померла що підтверджуються копією свідоцтва про смерть(а.с.10 т.1), довідкою медичної установи(а.с.120 т.1) та даними з історії хвороби.

Причиною її смерті була хронічна ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, що підтверджується довідкою про причину смерті № 258 від 30.05. 2012 року (а.с.121 т.1).

За приписом ч.3 ст.1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Таким чином заповіт ОСОБА_3 від 29.05.2012 року на користь ОСОБА_2 скасував заповіт від 22.02.2011 року на користь ОСОБА_1

За приписом ч.2 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь якій час скласти новий заповіт.

В судовому засіданні встановлено, що заповідач ОСОБА_3 мала родинні стосунки з ОСОБА_2, підтримувала з нею та членами її родини родинний зв'язок, остання дбала про бабусю, доглядала її в лікарні, тому як проходить до висновку суд складання заповіту на користь ОСОБА_2 не є випадковістю.

Досліджене судом в судовому засіданні чисельне листування заповідача до ОСОБА_2 та її батьків свідчить про тривале підтримання родинних стосунків.

Ще 24.05.2012 року заповідач ОСОБА_3 виявила бажання скласти новий заповіт, для чого до неї 25.05.2012 року запрошувався нотаріус, який приїздив до лікарні 28.05.2012 року який консультував її з приводу укладання заповіту та якому вона виявила бажання скласти заповіт. Це підтверджується копією Журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза робочим місцем(а.с.41-42 т.1).

Таким чином, бажання скласти новий заповіт у заповідача ОСОБА_3, коли вона знаходилась на лікуванні у відділенні терапії, не було її спонтанним рішенням, а наявність такого бажання у ОСОБА_3 підтверджується письмовими матеріалами справи ще з 25.05.2012 року. Так це знаходить підтвердження як у письмових матеріалах справи про виклик нотаріуса для хворої (а.с.41-42,24 т.1) так і узгоджується з поясненнями у судовому засіданні відповідача ОСОБА_2 яка пояснила, що ще 24.05.2012 року ОСОБА_3 хотіла зустрічі з нотаріусом для того щоб розпорядитись своїм майном на випадок своєї смерті.

Право ОСОБА_3 у будь якій час скласти новий заповіт визначено законом у ст.1254 ЦК України та є абсолютним правом заповідача розпорядитись своїм майном на випадок смерті яке ніким не може бути обмежене.

Форма зробленого ОСОБА_3 29.05.2012 року заповіту та порядок його посвідчення відповідають закону.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

29.05.2012 року, о 08-30 годин, ОСОБА_3 в присутності нотаріуса був складений новий заповіт, яким вона все своє майно на випадок своєї смерті заповіла відповідачу ОСОБА_2.(а.с.24).

Цей заповіт посвідчений нотаріально. Нотаріальні дії здійснювались у лікарні, що передбачено у ч.2 ст.41 Закону України «Про нотаріат», за якою у випадках, коли громадянин не може з'явитись у приміщення за місцем роботи нотаріуса, нотаріальні дії можуть бути вчиненні поза вказаним приміщенням.

Виїзд нотаріуса 28.05.2012 року до терапевтичного відділення лікарні до перебуваючої у лікарні з хворобою серця ОСОБА_5 для надання їй консультації щодо посвідчення заповіту, та виїзд нотаріуса до терапевтичного відділення лікарні до перебуваючої у лікарні з хворобою серця ОСОБА_5 29.05.2012 року для посвідчення заповіту відображений у «Журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза робочим місцем».(а.с.41-42 т.1).

Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України(спадкове право) немає відповідного правила.

В судовому засіданні встановлено, що загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину викладені у ст.203 ЦК України при укладанні ОСОБА_3 29.05.2012 року заповіту на користь ОСОБА_2 були дотримані.

Відповідно до ч.2 ст.1247 ЦК України якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України.

За приписом ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Відповідно до ч.3 ст.45 закону України «Про нотаріат» якщо фізична особа внаслідок хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа.

У зв'язку з хворобою серця ОСОБА_3 не могла підписати текст заповіту сама, тому на її особисте прохання та в її присутності, та в присутності двох свідків, текст заповіту підписала визначена нею особа ОСОБА_10, що відповідає вимогам ч.4 ст.207 ЦК України та ст.1253 ЦК України.

Доказів недійсності заповіту з підстав недотримання правил ст.1253 ЦК України позивачем суду не надано.

Про причину, з якої ОСОБА_3 не могла підписати заповіт зазначено в заповіті (а.с.24 т.1).

Цією причиною була загальна слабкість хворої ОСОБА_3 що підтверджується медичною документацією (а.с.92-101 т.1 ).

Наявність у заповідача хронічної хвороби серця, підтверджується як дослідженими матеріалами (84-189 т.1), довідкою медичної установи про подальшу причину смерті внаслідок хронічної хвороби серця (а.с.120 т.1).

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що при укладанні 29.05.2012 року ОСОБА_3 заповіту на користь ОСОБА_2 волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, оскільки вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року для визначення наявності такого стану на момент укладання правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатрічну експертизу.

Відповідно до висновку посмертної судово-психіатрічної експертизи № 245 від 30.03.2015 року проведеної у складі трьох лікарів судово-психіатрічних експертів, на ранок 29.05.2012 року на момент складання та посвідчення правочину під експертної вона яких-небудь значних психічних та поведінкових порушень не виявляла, а в неї відмічалася лише астенічна, соматогенно-обумовлена, симптоматика на тлі проявів органічного ураження головного мозку судинного генезису, що як за своїм характером, так і за ступенем вираженості не позбавляло тоді під експертну можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У відповідь на поставлене питання чи розуміла ОСОБА_3 значення своїх дій 29.05.2012 року під час посвідчення нотаріусом від її імені заповіту і могла розумно ними керувати експертна комісія надала наступну відповідь: ОСОБА_3 на момент посвідчення нотаріусом від її імені заповіту від 29.05.2012 року страждала Астенічним соматогенно-обумовленим синдромом на тлі органічного ураження головного мозку судинного генезису і за своїм психічним станом тоді вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.(т.1 а.с.214-217).

Відповідно до висновку судово-психіатрічної експертизи № 114 від 12.02.2016 року проведеної на підставі ухвали суду про призначення додаткової посмертної судово-психіатрічної експертизи ОСОБА_3 на момент посвідчення нотаріусом від її імені заповіту від 29.05.2012 року страждала Астенічним соматогенно-обумовленим синдромом на тлі органічного ураження головного мозку судинного генезису і за своїм психічним станом тоді вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т.2 а.с.8-12).

Таким чином, з встановлених в судовому засіданні доказів про особисту волю заповідача ОСОБА_3 скласти новий заповіт і з двох наявних висновків судово- психіатрічних експертиз про те що за своїм психічним станом ОСОБА_3 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, із змісту складеного ОСОБА_3 заповіту встановлено, що заповіт ОСОБА_3 складений нею 29.05.2012 року о 08 годині 30 хвилин є чинним та відповідав її вільному волевиявленню та бажанню на випадок своєї смерті заповісти все своє майно саме відповідачці ОСОБА_2

В судовому засіданні не встановлено обставин та підстав для визнання заповіту ОСОБА_3 від 29.05.2012 року недійсним.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що вона не визнає як належні докази ухвали судово-психіатрічних експертиз № 245 від 30.03.2015 року, № 114 від 12.02.2016 року(а.с.214-217 т.1, т.2 а.с.8-12) та наполягає на проведенні нових експертиз, суд не приймає, оскільки ці експертизи проведені відповідною експертною установою, фахівцями у складі трьох експертів психіатрів (два з яких мають вищій кваліфікаційний клас та експертний стаж понад 20 років) , які відповідно попереджались про кримінальну відповідальність за видачу явно неправдивого висновку про що є відповідні підписи експертів. Експертною комісією вивчались всі матеріали медичної документації, матеріали судової справи, у тому прослухані фонограми судових засідань, після чого надані зрозумілі та всебічні мотивовані експертні висновки з яких повністю зрозуміло чому експертна комісія дійшла таких висновків.

У судовому засіданні позивачкою ОСОБА_1 не наведено аргументованих та переконливих підстав для необхідності призначення нових судово-психіатричних експертиз для дослідження обставин з яких вже надані відповідні висновки фахівців.

У суду немає підстав не довіряти висновкам посмертної судово-психіатричної експертизи та додаткової судово-психіатрічної експертизи по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.203,207,1233,1247,1248,1253,1254,1257 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 посвідченого 29.05.2012 року, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, через Голосіївський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко