РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_3

про визнання проведення електронних торгів арештованого майна та протоколу про проведення електронних торгів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в грудні 2014 року звернулася до суду з позовними вимогами та просить:

1. визнати проведення електронних торгів від 24.10.2014 року з реалізації арештованого майна, а саме: 100% корпоративних прав, які належать ОСОБА_4 в малому підприємстві «Стандарт», юридична адреса: вул. 1-го Травня, будинок № 4, м. Коростень Коростенський район, Житомирська область недійсними;

2. визнати протокол № 8211 від 24.10.2014 року про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, а саме: 100% корпоративних прав, які належать ОСОБА_4 в малому підприємстві «Стандарт», юридична адреса: вул. 1-го Травня, будинок № 4, м. Коростень Коростенський район, Житомирська область недійсним;

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що конфіскація майна є видом покарання, яке застосовується до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, а тому не може застосовуватися до правонаступників, не враховано, що вона з ОСОБА_4 проживала в зареєстрованому шлюбі з 06.02.1999 року, а тому майно, що було реалізоване з електронних торгів, було набуте в 2010 році, оскільки, в якості внеску використане спільне майно подружжя та зазначене підприємство є спільною сумісною власністю подружжя, порушені права ОСОБА_2 як спадкоємниці ОСОБА_4, а також при підготовці, проведені та оформленні результатів торгів допущені порушення норм чинного законодавства, наслідком чого у відповідності до ст. 203, 215 ЦК України є визнання недійсним правочину (прилюдних торгів).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити із підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача - Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на те, що правочин вчинений у відповідності із нормами Закону України Про виконавче провадження, Тимчасового положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року № 656/5.

Представник відповідача - ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції не зявився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності.

Представник третьої особи - просив в задоволенні позову відмовити, оскільки, будь-яких порушень чинного законодавства при проведенні прилюдних (електронних) торгів не встановлено.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції.

Заслухавши пояснення та позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2005 року № 74/5, (далі Інструкція) та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року № 656/5, що діяли на день виникнення правовідносин.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що згідно з цим Законом підлягають примусовому виконанню.

Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до договорів купівлі-продажу, такий договір може визнаватися недійсним на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статті 203 , 215 ЦК України ).

Відповідно до ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочинів недійсними, позивач в силу ст. 10 ЦПК зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Враховуючи правові позиції Верховного Суду України у справі № 6-116 цс12, підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна (надалі Тимчасове положення)

Як зазначається в правовій позиції Верховного Суду України по вищевказаній справі при вирішенні справ про визнання прилюдних торгів недійсними, судам необхідно встановлювати такі факти: чи мало місце порушення Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів.

До правил проведення торгів належать норми трьох видів:

1) ті, які визначають процедуру підготовки проведення торгів;

2) ті, які регулюють порядок їх проведення;

3) ті, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.

Як і будь-який інший оспорюваний правочин, укладений на торгах договір купівлі-продажу відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України може бути оспорений його сторонами та іншими заінтересованими особами.

Заінтересованою особою є будь-яка особа, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюванні результатів торгів. Оспорюючи торги, позивач повинен довести суду конкретні факти порушення:1) встановлених правил організації та проведення торгів ; 2) його власних майнових прав і інтересів.

У звязку з цим можна виділити кілька критеріїв для визначення заінтересованості позивача в оспорюванні результатів торгів: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваними торгами і (або) укладеним за їх результатами договором; 2) у результаті визнання торгів недійсними майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримає що-небудь (права, майно) в результаті проведення реституції після визнання торгів недійсними.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця-учасника торгів.

Враховуючи особливості щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах.

Прилюдні/електронні/ торги можуть визнаватися недійсними за правилами ЦК з підстав невідповідності вимогам ЦК та актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в ст. 203 ЦК України.

За ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому підставою для визнання прилюдних /електронних/ торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів; правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.

Отже, прилюдні /електронні/ торги з реалізації нерухомого майна є особливим видом договору купівлі-продажу, до якого застосовуються спеціальні правові норми.

Згідно протоколу № 8211 про проведення електронних торгів від 23.10.2014 року, майно 100% корпоративних прав, які належать ОСОБА_4 в МП «Стандарт» (код 22050470), м. Коростень вул. 1-го Травня, буд. 4- реалізовано. 04.11.2014 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти від переможця ОСОБА_5, в сумі 169955,08 грн. Платіжним дорученням № 620 від 04.11.2014 року кошти в сумі 163828,08 грн. перераховані до державного бюджету України /а.с. 47- 49/.

Безспірних доказів, які б свідчили про порушення саме правил проведення електронних торгів, визначених Тимчасовим порядком, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача, суду не було надано, тоді як за ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з врахуванням всього вищенаведеного, проаналізувавши всі надані докази, суд вважає, що прилюдні /електронні/ торги 24.10.2014 року проведені з дотриманням вимог Законів України «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, що діяли на день виникнення правовідносин.

Посилання представника позивача на порушення норм законодавства при проведенні прилюдних /електронних/ торгів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак підстав для визнання прилюдних /електронних/ торгів недійсними, суд не вбачає.

Судом також встановлено, що вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 червня 2012 р. по справі № 1-81/11, окрім іншого, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 4 Кримінального кодексу України призначено їм покарання по 7 років 6 місяців позбавлення волі кожному з конфіскацією належного кожному з них майна з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі, зі стягнення солідарно матеріальної шкоди завданої злочином у розмірі 1 453 220 грн. та 1 493 220 грн./ а.с. 102- 124/.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2012 р. по справі № 0610/1-81/2011, вирок суду першої інстанції було змінено та призначено ОСОБА_4 та ОСОБА_2 покарання за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України - 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить їм на праві особистої власності, - кожному, в решті вирок суду першої інстанції залишено без змін./а.с.125-135/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2013 року, вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської обл. від 08 червня 2012 р. по справі №1-81/11 та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2012 р. по справі №0610/1-81/2011 - залишено без змін./136 138/.

Зважаючи на вимоги статті 49 Кримінально виконавчого кодексу України, конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній сумісній власності, статутному фонді субєктів господарської діяльності, гроші, цінні папери, інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче товариство.

Відповідно до положення статті 59 Кримінального Кодексу України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Тобто конфіскація майна являється додатковим видом покарання.

Положенням частини 1 ст. 346 ЦК України, визначено виключний перелік підстав, за яких право власності припиняється, а саме: конфіскації.

Згідно частини 1 статті 354 Цивільного кодексу України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно.

Наведені положення норм чинного законодавства України, в сукупності дають підставу для висновку, що конфіскація - є примусовим вилученням майна у власника без компенсації його вартості, яке застосовується за вчинення ним правопорушення в установлених законом випадках. Конкретні підстави для застосування конфіскації передбачаються, зокрема, Кримінальним кодексом за здійснення корисливих злочинів, тяжких та особливо тяжких злочинів.

Таким чином, з набранням законної сили вироком Кростенського міськрайонного суду Житомирської області, тобто з 27.11.2012 року, держава Україна набула права власності на усе майно, що належить ОСОБА_4, а право власності останнього на його майно - припинилось.

Виконання кримінального покарання пов'язане із особою засудженого. Відповідно, покарання у вигляді конфіскації не допускає правонаступництва у разі смерті засудженого.

Проаналізувавши вищевказані норми, можна зробити висновок про те що, правонаступників у померлого боржника ОСОБА_4 на те майно, яке підлягає конфіскації не може бути.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 серпня 2015 року у справі №279/5994/15-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Коростенської міської державної нотаріальної контори про скасування постанови № 162/02-32 від 02.03.2015 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_4, який помер 24.10.14 року, на спадкове майно - внесок 100% до статутного капіталу малого підприємства «Стандарт», що становить 3000000 грн. та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно ОСОБА_4 - на МП «Стандарт», як єдиний майновий комплекс.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Зазначеними рішеннями, що набрали законної сили, окрім іншого, встановлено правомірність відмови ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на МП Стандарт», як єдиний майновий комплекс.

Таким чином, прийнятими рішеннями, що засвідчують відсутність спадкових прав у позивача після смерті ОСОБА_4Н, який помер 23.03.2014 року /а.с. 22/, підтверджується відсутність власних майнових прав і інтересів позивача ОСОБА_2 на МП «Стандарт».

Належних та допустимих доказів, що свідчать про використання спільного майна подружжя, як внеску в 2010 році в МП «Стандарт», позивачем не представлено. Натомість, рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 серпня 2015 року, встановлено, що ОСОБА_4 засновано юридичну особу - МП «Стандарт» 14.08.1995 року, а шлюб був зареєстрований 06.02.1999 року/а.с.21/, що свідчить, як вважає суд, про спростування доводів представника позивача, а відтак не є також підставою для визнання проведення електронних торгів від 24.10.2014 року з реалізації арештованого майна недійсними.

Не підлягають до задоволення і вимоги позивача про визнання протоколу № 8211 від 24.10.2014 року про проведення електронних торгів недійсними, оскільки ці вимоги є похідними від первісних.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212 215, 218 ЦПК України, Законом України Про виконавче провадження, Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року № 656/5 суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_3 про визнання проведення електронних торгів від 24.10.2014 року з реалізації арештованого майна, а саме: 100% корпоративних прав, які належать ОСОБА_4 в малому підприємстві «Стандарт», юридична адреса: вул. 1-го Травня, будинок № 4, м. Коростень Коростенський район, Житомирська область та протоколу № 8211 від 24.10.2014 року про проведення електронних торгів недійсними відмовити за безпідставністю.

Скасувати заходи забезпечення позову передбачені відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 15.12.2014 року, зокрема: щодо заборони вчиняти певні дії, а саме: складати, затверджувати та надсилати переможцеві електронних торгів акт про проведені електронні торги з продажу 100% корпоративних прав, які належать ОСОБА_4 в малому підприємстві «Стандарт», юридична адреса: вул. 1-го Травня, будинок № 4 м. Коростень Коростенський район, Житомирська область, згідно протоколу проведення електронних торгів № 8211 від 24.10.2014 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ф.Слюсарчук