Заставнівський районний суд Чернівецької області
Справа № 716/1528/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.02.2016 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді - Пухарєвої О.В.
при секретарі - Климус Г.В.,
з участю позивача - ОСОБА_1,
представників органу опіки та піклування - Давидюк Л.М., Пендюра В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Посилається на те, що її донька - ОСОБА_6 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 17.12.2003 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці, відповідачу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було надано дозвіл на усиновлення неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідача ОСОБА_4 і ОСОБА_6 записано його батьками, прізвище з «ОСОБА_5» змінено на «ІНФОРМАЦІЯ_4», ім'я з «ОСОБА_5» на «ІНФОРМАЦІЯ_4», по батькові з «ОСОБА_5» на «ІНФОРМАЦІЯ_4», дату народження з «ІНФОРМАЦІЯ_2» на «ІНФОРМАЦІЯ_1».
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити. Суду пояснила, що неповнолітній ОСОБА_5 проживав з нею, ОСОБА_6 та відповідачем з 2003 року. Через три місця після усиновлення ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_4 покинув сім'ю та перейшов проживати за іншою адресою та з того часу свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню сина не виконує. Після того як відповідач ОСОБА_4 сім'ю покинув, неповнолітній ОСОБА_5 проживав з мамою - ОСОБА_6, а вона виїхала за кордон та періодично надавала матеріальну допомогу доньці та онукові. ІНФОРМАЦІЯ_5 її донька - ОСОБА_6 померла. З того часу онук ОСОБА_5 проживає з нею та повністю знаходиться на її утриманні. У зв'язку із цим просила позбавити відповідача батьківських прав та передати онука - ОСОБА_5 для проживання спільно з нею до досягнення ним повноліття, про що надала відповідну заяву.
Відповідач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав, однак суд відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжив судовий розгляд. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, не надав суду відомостей про причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, а тому справу, зі згоди позивача ОСОБА_1 розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи без самостійних вимог Пендюр В.М. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування Заставнівської РДА про доцільність позбавлення ОСОБА_4 по відношенню до сина ОСОБА_5 та позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та передання останнього для проживання спільно з позивачем.
Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 242 СК України якщо усиновлювач був записаний матір'ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу.
Судом встановлено, що донькою позивача ОСОБА_6 перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_4 Під час їх перебування у шлюбі на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.12.2003 року їм надано дозвіл на усиновлення неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та записано ОСОБА_4 і ОСОБА_6 його батьками. Змінено анкетні дані дитини: прізвище з «ОСОБА_5» на «ІНФОРМАЦІЯ_4», ім'я з «ОСОБА_5» на «ІНФОРМАЦІЯ_4», по батькові з «ОСОБА_5» на «ІНФОРМАЦІЯ_4», дату народження з «ІНФОРМАЦІЯ_2» на «ІНФОРМАЦІЯ_1» (а.с. 19-20).
Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.03.2004 року відповідач ОСОБА_4 записаний батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
11.05.2005 року шлюб між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_4 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 11).
Судом встановлено, що після розірвання шлюбу неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на повному утриманні ОСОБА_6, остання піклувалась про нього та займалась його вихованням. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не бере.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 21.07.2006 року, що набрало законної сили (а.с. 21), вбачається, що з травня 2006 року до повноліття ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання останнього з відповідача на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу). З вказаного рішення також видно, що відповідач ОСОБА_4 ухиляється від утримання сина.

На даний час відповідач ОСОБА_5 рішення суду про сплату аліментів на утримання сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 не виконує, в результаті чого станом на 01.03.2015 року допустив заборгованість в розмірі 28734 (двадцяти восьми тисяч семиста тридцяти чотирьох) гривень, що підтверджується довідкою - розрахунком №3235 від 05.06.2015 року, виданої відділом ДВС Заставнівського РУЮ (а.с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_5 мати неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_6 неповнолітній ОСОБА_5 проживає з бабусею, позивачем по справі - ОСОБА_1, що видно з довідки Заставнівської міської ради №6929 від 06.11.2015 року (а.с. 13) та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 17.12.2015 року (а.с. 22).

Тому позивачем, як особою в сім'ї якої проживає дитина правомірно пред'явлено позов до Заставнівського районного суду, що відповідає положенням ст. 165 СК України.

Згідно ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків, зокрема, по вихованню своєї дитини, піклуванню про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

З довідки Заставнівської міської ради №6929 від 06.11.2015 року (а.с. 13) та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї від 17.12.2015 року (а.с. 22), характеристики на ОСОБА_5 від 30.11.2015 року (а.с. 17) вбачається, що відповідач ОСОБА_4 з сином не проживає, вихованням дитини займається бабуся ОСОБА_1, яка приділяє ОСОБА_5 достатньо уваги, батько дитиною не цікавиться, за час навчання ОСОБА_5 в школі жодного разу не з'явився в закладі.

Зазначені обставини підтверджуються також показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, які пояснили, що неповнолітній ОСОБА_5 проживав з мамою по АДРЕСА_1, відповідач з ними не проживав. Також вони ніколи не бачили щоб відповідач ОСОБА_5 навідувався до сина, спілкувався з ним, займався його вихованням, матері по утриманню дитини не допомагав, аліменти на утримання сина не сплачував. Вказали також, що після смерті ОСОБА_6 неповнолітній ОСОБА_5 проживає з бабусею ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10, яка є класним керівником неповнолітнього ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 навчається у 8-му класі Заставнівської гімназії. Батько дитини жодного разу його в школі не відвідував. При її особистому спілкуванні з відповідачем ОСОБА_4 він їй повідомив, що син йому не потрібен, оскільки це не його син.

З висновку органу опіки та піклування Заставнівської РДА №01-32/21 від 24.12.2015 року вбачається за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо його сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 30).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 вихованням та утриманням сина не займається, не відвідує сина протягом останніх дванадцяти років, не спілкується з ним, не цікавиться його успішністю, не піклується про його здоров'я, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для його проживання та виховання, не проявляє до нього батьківської турботи, матеріально не забезпечує.

Така поведінка ОСОБА_5 свідчить про те, що останній без поважних причин повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомо нехтує ними, що відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. За таких обставин суд вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_5 ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню сина ОСОБА_5 його належить позбавити батьківських прав по відношенню до останнього.

Вирішуючи питання про заявлену вимогу щодо передачі ОСОБА_5 для проживання спільно з ОСОБА_1 до досягнення ним повноліття, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, як особа, в сім'ї якої проживає дитина, по відношенню до якої слід позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_4 Позивач є бабусею ОСОБА_5, який проживає з нею в її власному будинку в АДРЕСА_1 після смерті його матері ОСОБА_6 З відповідачем ОСОБА_4 неповнолітній ОСОБА_5 не проживає та ніколи не проживав. Отже, при позбавленні відповідача батьківських прав не вирішується питання про відібрання дитини від батька, яке врегульовано нормами ст.167 СК України.

Суд вважає, що в даних правовідносинах слід керуватися Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою КМУ від 24.09.2008 року №866 (далі Порядок).

Згідно п.3 Порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та м. Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад (далі - служби у справах дітей).

Приписами п.31 Порядку встановлено, що тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, у межах своєї компетенції здійснюють служба у справах дітей за місцем виявлення дитини та уповноважений підрозділ органів внутрішніх справ.

Дитина, яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово може бути влаштована, крім інших закладів, також у сім'ю громадян.

Дитина, в якої є родичі або інші особи, з якими у неї на момент залишення без батьківського піклування склалися близькі стосунки (сусіди, знайомі) і які бажають залишити її на виховання у своїй сім'ї, може перебувати в їх сім'ї до прийняття рішення про влаштування дитини. Підставою для тимчасового перебування дитини в сім'ї родичів або інших осіб, з якими у неї склалися близькі стосунки, є заява таких осіб про згоду на її тимчасове проживання, акт обстеження їх житлово-побутових умов та рішення служби у справах дітей про тимчасове влаштування дитини.

Отже, при розгляді даної цивільної справі суд не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого входить вирішення питання про тимчасове влаштування дитини.

Згідно п.31 Порядку саме служба у справах дітей у межах своєї компетенції зобов'язана вирішити питання про тимчасове перебування неповнолітнього ОСОБА_5 в сім'ї родичів (бабусі) шляхом прийняття відповідного рішення про тимчасове влаштування дитини.

За таких обставин, суд розв'язує тільки спір про позбавлення батьківських прав усиновлювача ОСОБА_4 та вважає, що не підлягає задоволенню вимога про передачу неповнолітнього ОСОБА_5 його бабусі ОСОБА_1 для спільного проживання до досягнення ним повноліття.

При цьому суд вважає за необхідне з метою захисту прав дитини ОСОБА_5, передати його службі у справах дітей для вирішення питання у відповідності до п.31 Порядку про тимчасове перебування дитини в сім'ї бабусі ОСОБА_1 (за її бажанням) до остаточного влаштування дитини, відповідно до п.35 Порядку.

Згідно п.35 Порядку, після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, районна, районна у м. Києві та м. Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім'ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу).

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осі, по даним відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При розгляді даної справи суд не встановлює піклування над неповнолітнім ОСОБА_5 і не призначає піклувальника, оскільки орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації не звертався до суду із таким поданням у відповідності до ч.4 ст.60 ЦК України і таке питання не було предметом розгляду цієї справи, оскільки позивачем не заявлялася така вимога.

На підставі ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року, ст.ст. 150, 155, 157, п.2 ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 242 СК України, ст.8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року №866, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 позбавити батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Передати неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 службі у справах дітей Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області для вирішення питання про його подальше влаштування.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Пухарєва