Номер провадження 22-ц/788/966/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 квітня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства « Комерційний банк « Надра », ОСОБА_6 про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з даним позовом, в якому просила визнати договір поруки, укладений 28 серпня 2008 року між нею та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк « Надра », припиненим 24 лютого 2011 року. Свої вимоги мотивувала тим, що без її згоди 24 лютого 2011 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк « Надра », правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк « Надра » ( далі ПАТ ), та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №10/2008/НОМЕР_1 від 28 серпня 2008 року, якою збільшено обсяг відповідальності поручителя.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове яким позов задовольнити.

Вказує, що судом при ухвалення оскаржуваного рішення не враховано, що вимога про визнання договору припиненим заявлена на підставі п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України. Зазначає, що додатковою угодою № 1 до кредитного договору визначено додаткові нарахування 3,8% річних, як плата за управління кредитом, збільшена загальна сума повернення кредиту, розширена відповідальність за невиконання умов договору та визначено новий порядок погашення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, який підтримав свою скаргу, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги щодо закриття провадження в частині позовних вимог, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає не у повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та як встановлено судом першої інстанції, 28 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ, та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №10/2008/НОМЕР_2, відповідно до якого останній було надано кредит у сумі 21000,00 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою 15,99 % річних, строком до 25 серпня 2023 року ( а.с. 911 ).

В забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором 28 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ, та ОСОБА_4 укладено договір поруки, за яким поручитель зобовязався відповідати перед банком в тому ж об'ємі, що і позичальник ( а.с. 12 ).

10 лютого 2011 року ОСОБА_4 подала заяву до ПАТ, відповідно до якої надала згоду на проведення реструктуризації за кредитним договором № 10/2008/НОМЕР_2 від 28 серпня 2008 року та забезпечити порукою даний кредит, а також заповнила Анкету поручителя на реструктуризацію ( а.с. 40, 41 ).

Додатковою угодою №1 від 24 лютого 2011 року, укладеною між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ та ОСОБА_6 внесено зміни до вищевказаного кредитного договору ( а.с. 6576 ).

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ задоволено, стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором № 10/2008/НОМЕР_2 від 28 серпня 2008 року та додатковою угодою №1 від 24 лютого 2011 року, в розмірі 455210 грн. 93 коп., що становила 20620,67 доларів США і складалася: заборгованість по тілу кредиту 19281,10 доларів США, по відсотках 1339,57 доларів США, пеня 205,76 доларів США, штраф 134,14 доларів США ( а.с. 55 ).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, позивачем обрано неналежний спосіб захисту, так як права поручителя підлягають захисту судом за позовом про визнання поруки припиненою, а не шляхом припинення договору поруки.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду так як він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних. трудових відносин.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у статті 16 ЦК України. Згідно з п. 1) ч. 2 цієї статті, одним із таких способів є визнання права, що означає як наявність права, так і його відсутність або і відсутність обов»язків.

Із зазначеної статті випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений у договорі або законі.

За змістом норм статей 559 та 598 ЦК України, припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин, субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати.

У ст. 559 ЦК термін « порука » вжито на позначення зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зі змісту цієї норми вбачається, що до припинення поруки призводять :

припинення забезпеченого нею зобов'язання;

зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності;

відмова кредитора після настання строку виконання зобов'язання прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем;

переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника;

закінчення строку, встановленого в договорі поруки;

не пред'явлення вимоги кредитором протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо такий строк не встановлено;

не пред'явлення позову кредитором протягом 1 року від дня укладення договору поруки у разі, якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги.

Таким чином, виходячи з загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав та обовязків сторін ( статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України ), слід дійти висновку про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя передбаченого ст. 559 ЦК України, на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Помилковою є позиція позивача про те, що права поручителя підлягають захисту шляхом припинення договору поруки з певної дати, тобто за п. 7) ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу.

Такі ж висновки зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2012 року, за наслідками розгляду справи №6-69цс11.

Статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи те, що визнання договору поруки припиненим за рішенням суду з певної дати - 24 лютого 2011 року, як просить позивач, є неприпустимим, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Позивач не позбавлена можливості в подальшому звернутись до суду з позовом про встановлення поруки припиненою на підставі п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив також і з того, що у звязку з укладенням між ПАТ та позичальником ОСОБА_6 додаткової угоди №1 до кредитного договору не відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Враховуючи те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права, а питання припинення поруки внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя може бути предметом судового розгляду в подальшому, в разі звернення ОСОБА_4 з відповідним позовом, тому колегія суддів вважає за необхідне виключити вищевказані висновки суду з оскаржуваного рішення.

Таким чином, у відповідності до п. 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність зміни рішення місцевого суду, з виключенням з мотивувальної частини рішення висновків суду щодо відсутності збільшення обсягу відповідальності поручителя, як підстави для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 квітня 2016 року в даній справі змінити, включивши з мотивувальної частини рішення висновки суду щодо відсутності збільшення обсягу відповідальності поручителя, як підстави для відмови в задоволенні позову.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді