Копія Справа № 326/23/16-цр.
Провадження № 2/326/146/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Приморськ

Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1,

при секретарі Бородай А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до додатку 7 «Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок» до договору банківського рахунку № Z016MQ від 29.03.2006 року, ФОП ОСОБА_4 отримала строковий кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в обмін на зобовязання повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк свої зобовязання за договором банківського рахунку виконав, на відкритий ФОП ОСОБА_4 рахунок № 4148, починаючи з 27.05.2007 року було надано кредитний ліміт в сумі 2500,00 грн. В подальшому в процесі користування клієнтом кредитними коштами, починаючи з 11.06.2008 року розмір кредитного ліміту було збільшено до 10000,00 грн.

Згідно п. 3.1 Регламенту за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на картковому рахунку клієнта після закриття банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з диференційованої процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом і встановлений у розділі 4 цього додатка до договору.

Пунктом 3.2 Регламенту встановлено, що відповідно до ст. 212 ЦК України у разі порушення клієнтом будь-якого із зобовязань, передбачених цим додатком до договору, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі подвійної ставки річних інтервалу «16-30 днів» від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно п. 5.1 Регламенту у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань: зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 1.5, 1.9, 1.12.1, 3.1, 3.2, 3.3 цього додатка до договору, термінів повернення кредиту й інших витрат, передбачених п.п. 1.3, 1.4, 1.6, 1.7, 1.8, 1.9, 1.12.2, 1.12.4 цього додатка до договору, винагороди, передбаченої п.п. 1.10, 3.4, 3.5, 3.6 цього додатка до договору, клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла в період, за який виплачується пеня.

Вищевказані умови договору банківського рахунку № Z016MQ від 29.03.2006 року відповідачкою належним чином не виконані, у звязку з чим станом на 01.12.2015 року за ФОП ОСОБА_4 нараховується заборгованість перед ПАТ КБ «Приват Банк» в розмірі 48869,15 грн., яка складається з: 10195,68 грн. заборгованість за кредитом; 16451,47 грн. заборгованість за відсотками; 22010,23 грн. пеня.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 31.05.2010 року, яке набрало чинності 05.10.2010 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором банківського рахунку № Z016MQ в розмірі 17019,97 грн., з яких: 10145,65 грн. заборгованість по кредиту; 4641,73 грн. заборгованість по відсоткам; 2232,56 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань.

Останнє погашення заборгованості відповідачкою здійснено 11.02.2011 року.

Позивач вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з відповідачки суму заборгованості станом на 01.12.2015 року в розмірі 31587,41 грн., а саме: заборгованість по відсоткам 11809,74 грн., заборгованість з пені в розмірі 19777,67 грн.

В ході моніторингу відомостей Єдиного державного реєстру на Інтернет порталі Міністерства юстиції України виявлений факт припинення ФОП ОСОБА_4 підприємницької діяльності 07.08.2014 року, про що внесено запис №3001317.

Даний позов пред'явлений до ОСОБА_4, оскільки саме вона як фізична особа відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю ФОП ОСОБА_4

Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором банківського рахунку № Z016MQ від 29.03.2006 року в розмірі 31587,41 грн. та судові витрати.

Представник позивача ПАТ КБ «Приват Банк» - ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку підтримав у повному обсязі, дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що пунктом 5.4 додатку №7 до договору банківського рахунку від 29.03.2006 року встановлено, що термін давності позову за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цим додатком до договору встановлюється сторонами тривалістю 5 років. 09.12.2010 року відповідачкою була сплачена пеня у розмірі 179,15 грн., 11.01.2011 року сплачена пеня у розмірі 228,35 грн. Останній платіж за даним кредитним договором відповідачкою здійснено 11.02.2011 року, сплачено відсотки у розмірі 97,02 грн. та пеня у розмірі 109,32 грн. На момент здійснення відповідачкою цих платежів вже не існувало карткового рахунку, відкритого банком відповідачці, оскільки його було закрито. У звязку з необхідністю розподілити кошти, які надходили від ОСОБА_4 на погашення боргу за кредитним договором, банком було видано наказ № СП-2010-988 від 09.09.2010 року (номер картки документу в системі електронного документообігу 6785401), на підставі якого кошти були зараховані на рахунок відсотків та рахунок пені для їх погашення, відкриті на імя ОСОБА_4, які на цей час ще існували. Враховуючи вказане, строк позовної давності при зверненні позивача до суду з даним позовом не пропущено. Просив позовні вимоги задовольнити.

На запитання представника відповідача представник позивача пояснив, що рішення суду від 31.05.2010 року про стягнення з відповідачки заборгованості за цим договором банківського рахунку примусово не виконувалось. Відповідачка намагалася виконати умови договору і погашала заборгованість, але цих коштів було недостатньо.

Представник відповідача - ОСОБА_3, позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що згідно постанови НБУ №137 від 19.04.2005 року, яка діяла на момент укладення кредитного договору 29.03.2006 року, кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений строк. Кінцевий термін повернення кредиту є строк закінчення дії картки. Строк дії картки, виданої відповідачці, закінчився 29.03.2009 року. Строк позовної давності починається з моменту закінчення строку дії картки або з моменту останнього платежу, строк дії картки закінчився 29.03.2009 року, строк позовної давності сплив 29.03.2014 року. Платежі 09.12.2010 року, 11.01.2011 року та 11.02.2011 року були проведені самим банком, а саме: згідно наказу банку № 6785401 було здійснено перевід коштів з простроченої картки, тобто, банк з метою збереження позовної давності видав цей наказ і сам перерахував гроші. Строк дії кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачкою, закінчився, тому нарахування відсотків є незаконним, відсотки рішенням суду на користь банку було стягнуто ще у 2010 році. Щодо вимог про стягнення пені, то на час звернення з цим позовом до суду сплив строк позовної давності.

Рішенням суду від 31.05.2010 року заборгованість за кредитним договором була стягнута з ФОП ОСОБА_4 Відповідно до ч.4 ст. 50-1 ЦК України, яка була чинною на момент припинення діяльності ФОП ОСОБА_4, вимоги кредиторів, не визнані фізичною особою підприємцем, діяльність якої припиняється, якщо кредитор у місячний строк з дня одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, та вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, не задоволені через відсутність майна, вважаються погашеними. З питання виконання зазначеного рішення суду банк може звертатися до виконавчої служби. Вважає, що позовні вимоги до відповідача необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що 29 березня 2006 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір банківського рахунка № Z016MQ (а.с.117-120), за яким банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий та інші рахунки зі спеціальним режимом використання) та здійснює його розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів НБУ та умов цього договору (п.1.1). Банк зобовязався приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнту, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком у порядку та на умовах, передбачених цим договором (п.1.2). Банк зобовязався відкрити клієнту, після надання ним заяви та всіх необхідних документів, поточний рахунок, у тому числі картковий, здійснювати операції та надавати клієнту послуги, повязані з переказом коштів на рахунок клієнта, видачею грошей та здійснювати інші операції згідно з додатком1 протягом операційного дня банку (п.2.1).

Відповідно до Додатку №7 від 20.04.2006 року «Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок» до Договору банківського рахунка № Z016MQ від 29.03.2006 року, підписаного сторонами (а.с.133-135), ФОП ОСОБА_4 отримала строковий кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в обмін на зобовязання повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно із п. 1.1 вказаного Регламенту, Банк за наявності вільних грошових ресурсів зобовязується здійснювати овердрафтові обслуговування клієнта на підставі Анкети-заяви на встановлення овердрафтового кредиту на картковий рахунок, що полягає в проведенні платежів, здійснених довіреними особами клієнта з використанням корпоративних платіжних карток, понад залишок коштів на картковому рахунку клієнта № 4148, відкритому у банку, за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, встановленого відповідно до п. 1.3 цього додатку.

Відповідно до п. 1.5 даного Регламенту, клієнт сплачує відсотки за весь час фактичного користування кредитом згідно з п. 3.1, 3.2, 3.3 цього додатка до договору.

Клієнт доручає банку списувати кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту у межах сум, що підлягають сплаті банку згідно з цим додатком до договору, після настання термінів платежів (здійснювати договірне списання) (п.1.11 Регламенту).

Відповідно до п. 2.1 Регламенту, банк відкриває клієнту рахунок за відсотками № 2148.

Згідно п. 3.1 Регламенту за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на картковому рахунку клієнта після закриття банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з диференційованої процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом і встановлений у розділі 4 цього додатка до договору.

Пунктом 3.2 Регламенту встановлено, що відповідно до ст. 212 ЦК України у разі порушення клієнтом будь-якого із зобовязань з погашення кредиту, передбачених цим додатком до договору, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі подвійної ставки річних інтервалу «16-30 днів» від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно п. 5.1 Регламенту у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань: зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 1.5, 1.9, 1.12.1, 3.1, 3.2, 3.3 цього додатка до договору, термінів повернення кредиту й інших витрат, передбачених п.п. 1.3, 1.4, 1.6, 1.7, 1.8, 1.9, 1.12.2, 1.12.4 цього додатка до договору, винагороди, передбаченої п.п. 1.10, 3.4, 3.5, 3.6 цього додатка до договору, клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла в період, за який виплачується пеня.

Відповідно до п. 5.4 Регламенту терміни давності позову за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цим додатком до договору установлюються сторонами тривалістю 5 років.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «Приват Банк» від 23.12.2015 року про розмір встановлених кредитних лімітів (а.с.16), 21.05.2007 року ОСОБА_4 встановлено кредитний ліміт в розмірі 2500 грн., 11.06.2008 року - 10 000,00 грн.

Відповідно до ст. 52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 в порушення умов кредитного договору зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 31.05.2010 року, яке не було оскаржене та набрало чинності 05.10.2010 року, з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 17019,97 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 170,20 грн., ІТЗ в розмірі 120 грн. (а.с.105).

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», чинною на час державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_4, передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

07 серпня 2014 року внесено до Єдиного державного реєстру запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.20).

Згідно з інформацією Відділу державної виконавчої служби Приморського РУЮ від 12.05.2016 року (а.с.116) справа по виконанню виконавчого листа №2-344/2010 від 31.05.2010 року, виданого Приморським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 17019,97 грн., витрат по сплаті судового збору в розмірі 170,20 грн., ІТЗ в розмірі 120 грн. на виконанні не знаходиться і не знаходилась.

У звязку з невиконанням належним чином умов договору банківського рахунку № Z016MQ від 29.03.2006 року за ОСОБА_4, згідно розрахунку позивача (а.с.7-10), станом на 01.12.2015 року числиться заборгованість перед ПАТ КБ «Приват Банк» в розмірі 48869,15 грн., яка складається з: 10195,68 грн. заборгованість за кредитом; 16451,47 грн. заборгованість за відсотками; 22010,23 грн. пеня.

З урахуванням Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 31.05.2010 року заборгованість до стягнення станом на 01.12.2015 року складає 31587,41 грн., а саме: заборгованість по відсоткам 11809,74 грн., заборгованість з пені в розмірі 19777,67 грн.

Відповідно до особового рахунку відповідача (а.с.98-99) останній платіж за даним кредитним договором відповідачкою здійснено 11.02.2011 року, а саме: сплачено відсотки у розмірі 97,02 грн. та пеня у розмірі 109,32 грн.

Згідно зі ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі, у першу чергу погашаються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання, у другу чергу погашаються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Отже, сплаченої 11.02.2011 року відповідачкою суми було недостатньо для направлення на погашення всієї кредитної заборгованості і борг за тілом кредиту залишається в сумі 10195,68 грн

Після ухвалення 31.05.2010 року Приморським районним судом Запорізької області рішення банк продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом та пеню, визначивши борг на 01.12.2015 року в розмірі 31587,41 грн. (а. с.7-10).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки;

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до частини першої та частини четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже відповідно до статей 525, 526, 598, 599, 610, 611, 1048, 1054 ЦК України наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не позбавляє права на отримання процентів до дня повернення позики та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів і згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони уклали кредитний договір, позивач виконав у повному обсязі свої зобовязання, передбачені цим договором, надав кредит відповідачу, але відповідач покладені на нього зобовязання з повернення кредиту, не виконав. Судове рішення про задоволення вимог кредитора боржником не виконано.

Заборгованість до стягнення за вказаним кредитним договором станом на 01.12.2015 року, яка підтверджена розрахунком позивача, складає 31587 грн. 41 коп., з яких: 11809,74 грн. заборгованість по відсоткам; 19777,67 грн. заборгованість за пенею.

Суд не приймає, як безпідставні посилання представника відповідача, наведені у спростування позовних вимог, на ч. 4 ст. 50-1 ЦК України, відповідно до якої вимоги кредиторів, не визнані фізичною особою-підприємцем, діяльність якої припиняється, якщо кредитор у місячний строк з дня одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, та вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, не задоволені через відсутність майна, вважаються погашеними.

Стаття 50-1 ЦК України виключена на підставі Закону України №1258-УІІ від 13.05.2014 року, який набрав чинності 07.07.2014 року. Запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 внесено до Єдиного державного реєстру 07 серпня 2014 року, тобто на час припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 ст. 50-1 ЦК України втратила чинність. Крім цього, відповідачка визнала вимоги банку, погодившись з рішенням Приморського районного суду від 31.05.2010 року, яке не було оскаржено та набрало чинності, яким у задоволення вимог банку з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 29.03.2006 року в розмірі 17019,97 грн. Суду не надано доказів у підтвердження того, що вимоги банку не були задоволені через відсутність майна у ФОП ОСОБА_4

Відповідно до ст.ст. 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

З урахуванням наведеного, у відповідачки існує обовязок зі сплати процентів від суми непогашеного кредиту та пені за порушення зобовязання.

Доводи відповідача про пропуск позивачем позовної давності також є безпідставними.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Згідно із ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до п. 5.4 Регламенту, підписаного позивачем та відповідачем, позовна давність за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цим додатком до договору була збільшена за домовленістю сторін та встановлена тривалістю 5 років.

Відповідно до особового рахунку відповідача останній платіж за даним кредитним договором відповідачкою здійснено 11.02.2011 року, а саме: сплачено відсотки у розмірі 97,02 грн. та пеня у розмірі 109,32 грн., з позовом до суду банк звернувся 25.12.2015 року (а.с.21), тобто в межах позовної давності.

Відповідачкою та її представником не надано належних і допустимих доказів у підтвердження того, що дані щодо погашення відповідачкою заборгованості за кредитним договором, відображені у особовому рахунку відповідачки, не відповідають дійсності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 31587 грн. 41 коп. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VІ з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по оплаті судового збору у сумі 1218 грн., які підтверджені наданим позивачем платіжним дорученням (а.с.1).

Керуючись: ст.ст. 253, 256, 257, 258, 259, 260, 261, 264, 267, ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530, ст. 534, ч.1 ст. 598, ст.ст. 599, 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 624, ч. 1 ст. 625, ч.1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 212, 214, 215, 223, 360-7 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674- VІ суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, б. 50, ) заборгованість за договором банківського рахунку № Z016MQ від 29.03.2006 року станом на 01 грудня 2015 року в загальній сумі 31587 (тридцять одна тисяча пятсот вісімдесят сім) грн. 41 коп., з яких: 11809,74 грн. заборгованість по відсоткам; 19777,67 грн. заборгованість за пенею.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Рішення постановлене в нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 24 травня 2016 року.

Рішення буде виготовлене в повному обсязі 27 травня 2016 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга у Апеляційний суд Запорізької області через Приморський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис ОСОБА_1

З оригіналом згідно: суддя О.М. Чапланова

24.05.2016