Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/969/16 Головуючий у 1-й інстанції: Петягіна В.В.
Є.У.№ 310/8124/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_1,

При секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до суду із вищевказаним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.03.2013 року ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем марки Hyundai НІ00, реєстраційний номер 24379ЕА, не обрав безпечної швидкості руху і здійснив зіткнення з автомобілем «ГАЗ 63021», реєстраційний номер АХ 0382АТ, під керуванням водія ОСОБА_3 працівника ТОВ «Салтівський мясокомбінат», що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 26.06.2013р. відповідач визнаний винним за ст. 286 ч.1 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження) та йому призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 3400 грн.

Цивільна відповідальність відповідача була застрахована в Приватному акціонерному Товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування» за полісом ОСЦПВВНТЗ №АВ/6731625 від 26.04.2012 р. Страхова компанія за заявою потерпілої особи на підставі зібраних документів та відповідно до страхового акту №1.102.13.01437/YESKO45004 від 24.12.2013р. виплатила потерпілому від ДТП страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 80215 від 25.12.2013 року у розмірі 25 542,70 грн.

Згідно зі ст. 38 п.1.1. підпункт «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Посилаючись на зазначені обставини, страхова компанія просила суд, стягнути з Відповідача на свою користь в порядку регресу витрати в сумі 25 542,70 грн., а також судовий збір у розмірі 255.43 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» в порядку регресу витрати в сумі 25542,70 грн. та витрати на справляння судового збору у розмірі 255,43 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких обставин

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з вини ОСОБА_2 було скоєно дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки «ГАЗ 33021» реєстраційний номер НОМЕР_1 і страховою компанією було виплачено постраждалому від ДТП ТОВ «Салтівський мясокомбінат» страхове відшкодування в розмірі 25 542, 70 грн. Оскільки винуватець ДТП водій ОСОБА_2 під час управління транспортним засобом перебував у стані алкогольного сп'яніння, то відповідно до підпункту "а" п.1.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України в порядку регресу із нього на користь страхової компанії ПрАТ «СК «АХА Страхування» підлягає стягненню в порядку регресу виплачене страхове відшкодування.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 1191 ч.1 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.38 п1.1 підпункт (а) Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Судом встановлено, що 12 березня 2013 року в м. Бердянську з вини водія ОСОБА_2, який в стані алкогольного спяніння керувала автомобілем Hyundai НІ00, реєстраційний номер 24379ЕА, відбулось зіткнення з автомобілем марки ГАЗ 33021, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 26 червня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу в сумі 3 400 грн. в дохід держави (а.с.15-18)

Вказаним вироком встановлений факт перебування водія ОСОБА_2 під час скоєння ДТП у стані алкогольного спяніння.

На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Hyundai НІ00, реєстраційний номер 24379ЕА, яким керував ОСОБА_2, був застрахований у ПрАТ «СК «АХА Страхування» (а.с. 25).

30 жовтня 2013 року ТОВ «Салтівський мясокомбінат» звернулося до ПрАТ «СК «АХА Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування по збитку, спричиненому в результаті ДТП, яке сталося за участю транспортного засобу страхувальника ПрАТ «АХА «Страхування» (а.с. 10).

24 грудня 2013 року ПрАТ «АХА «Страхування» складено страховий акт і здійснено виплату страхового відшкодування ТОВ «Салтівський мясокомбінат» в розмірі 25 542, 70 грн. (а.с. 11-14).

Встановивши вказані обставини, з врахуванням предмету та правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження - заперечення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки ОСОБА_2, з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, то згідно підпункту "а" п.1.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1191 ЦК України з нього в порядку регресу підлягає стягненню виплачене страхове відшкодування.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в позові при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно визначений характер спірних правовідносин, оскільки має місце суброгація, а не регрес, а відтак невірно застосовані норми матеріального права, являються безпідставними.

Так, статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст.4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином, ЦК України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація).

Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.

Роз'яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Зважаючи на те, що обовязок із відшкодування шкоди виник у страхової компанії на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, оскільки страховик попередньо провів виконання за страховими зобовязаннями, виплативши страхове відшкодування потерпілій особі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що страхова компанія має право зворотної вимоги до регресату винної особи.

Доводи апеляційної скарги про неправильне визначення страховиком суми страхового відшкодування являються також безпідставними.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу, вартість його ремонту і зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту; при цьому розмір страхового відшкодування залежить і від того, чи погоджується власник транспортного засобу на визнання такого транспортного засобу фізично знищеним.

Встановивши, що відновлювальний ремонт автомобіля ГАЗ 33021 є недоцільним, оскільки вартість відновлювального ремонту становить 40 608, 83 грн., а ринкова вартість автомобіля 30 142, 70 грн., власник пошкодженого транспортного засобу не заперечував проти визнання транспортного засобу фізично знищеним, подавши страховику відповідну заяву (а.с.9-10), страховик у відповідності з вимогами ст.30 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обґрунтовано визначив вартість страхового відшкодування як різницю між ринковою вартістю автомобіля до його ушкодження, утилізаційною вартістю транспортного засобу і безумовною франшизою (а.с.14).

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність рішення, неправильне застосування норм матеріального права підлягають відхиленню за безпідставністю, так як не спростовують висновків суду і не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307, 308,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 грудня 2015 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: