Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Коробчук А.М.,

з участю Станкевича В.О., ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" на рішення Зарічненського районного суду від 15 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Зарічненського районного суду від 15.02.2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" вважає, що суд 1-ї інстанції ухвалив неправосудне рішення з огляду на невірне тлумачення ним норм матеріального права, а також порушив положення процесуального закону у зв'язку з незастосуванням до правовідносин сторін висновку Верховного Суду України здійсненого по судовій справі з подібними правовідносинами.

Зазначає про те, що кредитні правовідносини між банком та ОСОБА_3 за кредитним договором є дійсними, а про бажання їх припинити не висловлювалась жодна із сторін. Їх також не припиняє ухвалене Зарічненським районним судом рішення від 28.08.2009 року про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості по кредиту станом на 13.03.2009 року.

Вказує на те, що відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України банк має право на одержання від боржника та його поручителя процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлено у договорі, а виходячи із системного змісту ст.ст. 525,526, 599, 611 ЦК України, умов кредитного договору боржник та його поручитель не звільняються від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, що не позбавляє банк також на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

При цьому жодне інше положення законодавства не позбавляє права кредитора на нарахування процентів за користування кредитом та неустойки після закінчення строку дії договору та/або з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання. Така позиція закріплена у правовому висновку здійсненому Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-1206цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Враховуючи викладене вважає, що з відповідачів на користь банку підлягають стягненню проценти та неустойка, які нараховані на умовах договору за період невиконаного зобов'язання, які є предметом позовних вимог банку.

З цих підстав просив рішення Зарічненського районного суду від 15 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідачі рішення місцевого суду в справі з будь-яких підстав не оскаржували.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку

________________________________________________________________________________________

Справа № 561/1087/15-ц Головуючий в суді І інст. - Світличний Р.В.

Провадження № 22-ц/787/742/2016 р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" Станкевич В.О. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, завчасно була повідомлена про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явилася, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за її відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №RORAGA00000059, відповідно умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 18028,29 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 27.06.2018 року. (а.с12-14).

27 червня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.18).

Відповідно до поданого банком розрахунку заборгованості за договором №RORAGA00000059 від 27 червня 2008 року, станом на 11 вересня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 перед банком становить 75970,10 Євро, яка складається з : 15017,43 Євро - заборгованість за кредитом; 13006,39 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3446,51 Євро - заборгованість по комісії за користування кредитом; 40872,35 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 10,28 Євро - штраф (фіксована частина); 3617,13 Євро - штраф (процентна складова) (ас.3-5).

Як вбачається з рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2009 року у справі за позовом ЗАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27.06.2008 року в розмірі 16305,64 Євро, звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, площею 147,7 кв.м. та земельну ділянку, що розташовані в АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки. Виселено ОСОБА_6, який зареєстрований і проживає в житловому будинку, що в АДРЕСА_1, зі зняттям його з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Зарічненського РВ УМВС України в Рівненській області (а.с.82).

Вказане рішення Зарічненського районного суду набрало законної сили 08 вересня 2009 року. Цим рішенням встановлено наявність боргу ОСОБА_3 перед банком станом на 13 березня 2009 року в розмірі 16305,64 Євро з них 15579,02 Євро заборгованість за тілом кредиту, 598,36 Євро заборгованість за процентами за користування кредитом, 103,35 Євро заборгованість по комісії за користування кредитом, 24,91 Євро пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань. Даних про реалізацію предмету іпотеки, вартість продажу чи про об'єктивну неможливість виконання зазначеного судового рішення позивачем не надано та й взагалі про його існування суд в даній справі ним повідомлено не було.

Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №52122617 вбачається, що вказаний житловий будинок станом на 27 січня 2016 року рахується за іпотекодавцем (а.с.61-63).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №33052117 від 24.12.2014 року іпотекодавець ОСОБА_6 із вказаного житлового будинку виселений та знятий з реєстраційного обліку (а.с.77).

Відмовляючи в задоволенні позову суд 1-ї інстанції виходив з того, що пред'явивши 06 травня 2009 року вимогу про повне дострокове погашення всієї заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування ним і неустойки та звернувши за рішенням суду від 28 серпня 2009 року стягнення на належний її майновому поручителю предмет іпотеки, кредитор відповідно до правил ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання та не має права на повторне стягнення з боржника та поручителя тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та пені.

Такий висновок не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про неможливість повторного стягнення тіла кредиту, однак не відсотків та пені, які не є повторним стягненням.

Відповідно до роз'яснень, даних у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Отже, як слідує з розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_3 поданої банком в даній справі станом на 11 вересня 2015 року в розмірі 75970,10 Євро, вона складається з : 15017,43 Євро - заборгованість за кредитом; 13006,39 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3446,51 Євро - заборгованість по комісії за користування кредитом; 40872,35 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 10,28 Євро - штраф (фіксована частина); 3617,13 Євро - штраф (процентна складова), вона не підлягає до стягнення в повному обсязі.

Як вбачається з наведеного вище, в рахунок погашення тіла кредиту, відсотків та пені за кредитним договором №RORAGA00000059 від 27 червня 2008 року, рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 28 серпня 2009 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки з розрахунку заборгованості станом на 13 березня 2009 року.

Отже, до стягнення в даній справі не підлягає сума за тілом кредиту, оскільки фактично вона вже стягнута, а підлягає стягненню різниця між сумами заборгованості визначеними судом станом на 13 березня 2009 року та 11 вересня 2015 року.

За відсотками за користування кредитом ця різниця складає 12408,03 Євро (за курсом Нацбанку станом на день ухвалення рішення за 1 Євро 28,03 грн. це становить 347797,08 грн.) та комісійних 3343,16 Євро (93708,77 грн.), штраф 787,56 Євро (22075,31 грн.).

Штраф в розмірі 10,28 Євро умовами договору не передбачений, оскільки там фіксована сума штрафу зазначена в розмірі 250 грн., а така вимога не заявлялась.

Не підлягає до стягнення в заявленому розмірі і пеня, яка більш ніж вдвічі перевищує розмір отриманого кредиту та крім того, вона стягується в національній валюті.

Відповідно до ч.2 ст.616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Банку, як кредитору було відомо про порушення його прав, однак не звертаючись за його захистом протягом значного періоду часу, він сприяв збільшенню розміру збитків, а тому колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені до 50000 грн.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Як випливає з правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові 6-1077цс15 від 2 вересня 2015 року, пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Висновок місцевого суду про те, що пред'явивши 6 травня 2009 року позов, що випливає з цього ж кредитного договору, до іпотекодавця ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк скористався наданим йому правом дострокового погашення за кредитом, чим змінив строк виконання основного зобов'язання з 27 червня 2018 року на 6 травня 2009 року, є вірним.

Відповідно до п.12 договору поруки від 27 червня 2009 року порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту, тобто обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що строк вимоги до поручителя закінчився 6 травня 2014 року, а банк звернувся з вимогою до поручителя 30 листопада 2015 року.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду в частині рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку, щодо поручителя ОСОБА_2.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_3, то рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає до скасуванню та ухвалення нового рішення про часткове їх задоволення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Банком сплачено судовий збір по справі у сумі (27702,5+30472,75) 58175,25 грн., тому вона підлягає стягненню з ОСОБА_3

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 324. 325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Зарічненського районного суду від 15 лютого 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо ОСОБА_3.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №RORAGA00000059 від 27 червня 2008 року, а саме заборгованість за користування кредитом в розмірі 12408,03 Євро (347797,08 грн.) та комісійних 3343,16 Євро (93708,77 грн.), що разом складає 15751,19 Євро( 441505,85 грн.), штраф 787,56 Євро (22075,31 грн.), пеню 50000 грн. та судовий збір у сумі (27702,5+30472,75) 58175,25 грн..

В решті в позовних вимогПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Судді: