У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дем'яносоваМ.В., Леванчука А.О., Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Львівського комунального підприємства «Нове», директора Львівського комунального підприємства «Нове» Войничого Назара Михайловича про визнання дій неправомірними, скасування акта та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії директора Львівського комунального підприємства «Нове» (далі - ЛКП «Нове») Войничого Н.М. щодо фальшування акта ЛКП «Нове» від 2 березня 2015 року, скасування цього акта та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 тис. грн., завданої такими неправомірними діями.

Позивач посилалася на те, що 30 серпня 2014 року трагічно загинув у авіакатастрофі її син ОСОБА_4, якому за життя на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1. Вона як спадкоємець першої черги за законом, має право на це спадкове майно. Однак дружина покійного ОСОБА_4 - ОСОБА_6 з метою самовільного заволодіння цією квартирою замовила у директора ЛКП «Нове» Войничого Н.М. сфальсифікований акт від 2 березня 2015 року про те, що вона з 1998 року і по теперішній час проживає у даній квартирі.

Позивач ОСОБА_4 вважала даний акт замовним і сфальсифікованим, оскільки інформація про місце проживання ОСОБА_6, яка міститься в оспорюваному акті, не відповідає дійсності. Також зазначала, що такими неправомірними діями їй завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, переживаннях, порушенні режиму сну, через необхідність доведення у правоохоронних органах фактів, які спростовують обставини, викладені в оспорюваному нею акті.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 23 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про те, що немає правових підстав для визнання неправомірними оспорюваного позивачем акта ЛКП «Нове» та дій працівників цього підприємства з складання акта з наведених у позові підстав, оскільки такими діями та/або таким актом, який лише фіксує факт проживання осіб у квартирі, однак він не встановлює жодних прав та обов'язків для позивача і за своєю правовою природою не є тим документом, на підставі якого виникає право власності на об'єкт нерухомого майна в інших осіб, не порушує прав позивача.

Такий висновок судів відповідає встановленим у справі обставинам та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Дем'яносов
А.О. Леванчук І.К. Парінова

Колегія суддів: