АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6000/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Антонова Н.В.
Доповідач-Чобіток А.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Шебуєвої В.А.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона Національної академії наук України на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона Національної академії наук України ,третя особа:ОСОБА_3 про визнання наказу про розірвання трудового договору незаконним,поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідача та зазначав, що працював на посаді старшого наукового співробітника відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона Національної академії наук України.

04 березня 2015 року було видано наказ №76-к про скорочення чисельності та штату працівників відділу № 4, в тому числі і його.

05 червня 2015 року було підготовлено наказ №172 -к про припинення з ним трудового договору та звільнення з 09 червня 2015 року.

Посилаючись на порушення чинного законодавства при його звільнення, а саме: ст.49 ч. 2 КЗпП України, оскільки не враховано його переважне право на залишенні на роботі, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року позов задоволено. Вирішено скасувати наказ Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона Національної академії наук України №172-к від 05.06.2015 року «Про припинення трудового договору, поновити позивача на посаді старшого наукового співробітника відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона Національної академії наук України та стягнути з останнього на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 57 177 грн.13 коп..

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що при вирішенні питання щодо звільнення позивача в зв»язку з скорочення чисельності та штату працівників відділу № 4 Інституту було дотримано вимоги ст.ст.42, 49-1 КЗпП України та враховано,що позивач має меншу продуктивність праці у порівнянні з іншими працівниками за даною посадою. Йому було запропоновано посади провідного інженера (відділу спеціалізованого висококваліфікованої техніки та лазерного зварювання №77), а також посада старшого наукового співробітника у Відділі фізико-хімічних досліджень № 22, однак від вказаних посад позивач відмовився. Підставою для прийняття рішення про звільнення позивача у зв»язку з скороченням чисельності працівників є фактично незадовільна його робота та відмова від виконання своїх посадових обов»язків, про що зазначено в протоколі засідання провідних спеціалістів відділу № 4 від 06.02.2015 року та доповідних записках завідуючого відділом № 4 ОСОБА_3 від 17.02.2015 року та 16.02.2015 року.

Відповідно до обраних роботодавцем об»єктивних критеріїв проведено порівняння працівників за посадою «старший науковий співробітник» та визначено, що ОСОБА_2 у порівнянні з іншими старшими науковими співробітниками має нижчу продуктивність праці, а саме: задіяний лише у двох проектах, не має жодної наукової праці (публікації) за два останні роки та не виконує жодного господарського договору.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що Наказом № 18-к від 21.02.2005 року ОСОБА_2 прийнято на посаду старшого наукового співробітника відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України за контрактом.

Наказом № 201-к від 02.11.2011 року ОСОБА_2 переведено з роботи за контрактом на роботу за безстроковим трудовим договором на посаді старшого наукового співробітника у відділі № 4 у зв'язку з переходом з наукової пенсії на пенсію за віком.

Наказом № 76-к «Про скорочення чисельності та штату працівників» від 04.03.2015 року прийнято рішення про виведення у травні 2015 року із штатного розпису Інституту 7 (сім) посад відділу неруйнівних методів контролю якості зварних з'єднань №4, зокрема одну штатну одиницю старшого наукового співробітника (а.с. 84, том 1).

На виконання Наказу № 76-к ОСОБА_2 попереджено про наступне вивільнення, а також повідомлено про відсутність вільних посад, які б можна було йому запропонувати згідно його диплому та спеціальності. Вказане повідомлення, згідно відмітки на зворотньому повідомленні про вручення поштового відправлення, отримане позивачем 19.03.2015 року (а.с. 89, том 1).

Актом від 31.03.2015 року, а також відомостей викладених позивачем в позовній заяві, позивач відмовився від підпису в «Попередженні про заплановане вивільнення» від 05.03.2015 року (а.с. 90, том 1).

Згідно з Повідомлення від 02.06.2015 року позивачу було запропоновано переведення на іншу вільну посаду провідного інженера (відділ спеціалізованої високовольтної техніки та лазерного зварювання № 77), на зайняття якоїпозивач свою згоду не надав, пояснюючи це тим, що тематика відділу № 77 не відповідає темі його досліджень і не дає можливості працювати за напрямком його наукових досліджень (а.с. 94, том 1).

Позивач не надав свою згоду на зайняття запропонованої відповідачем посади старшого наукового співробітника у відділ фізико-хімічних досліджень матеріалів № 22, яка вивільнялась з 09.06.2015 року, з тих підстав, що на перенавчання на металурга він не має часу за віком (а.с. 95, том 1).

Згідно із Посвідчення Серія ААА № 230744 ОСОБА_2 є дитиною війни (а.с. 53, том 1)

Наказом № 172-к від 05.06.2015 року ОСОБА_2 звільнено 09.06.2015 року з посади старшого наукового співробітника відділу № 4 Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників і відмовою від переведення на іншу роботу. ОСОБА_2 ознайомлений з вказаним наказом 09.06.2015 року, про що міститься підпис останнього (а.с. 93 том 1).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулось з порушенням норм трудового законодавства, оскільки при звільненні позивача за скороченням штату, відповідачем необґрунтовано не надано перевагу в залишенні його на роботі як дитині війни, порівняно з іншими працівниками тієї ж кваліфікації. При цьому встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що на момент звільнення ОСОБА_2 не виконував план роботи чи не відповідав займаній посаді, врахувавши ту обставину, що на момент звільнення позивача не було проведено атестацію, внаслідок чого відсутні підстави стверджувати, що позивач не відповідав займаній посаді.

Такі висновки суду є законними та обґрунтованими , відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши достатність і вірогідність доказів,зібраних й оцінених судом першої інстанції у сукупності , колегія суддів, вважає, що відповідачем не спростовано факт переважного права позивача на залишення його на роботі при скороченні чисельності або штату працівників, яке передбачено ст. 5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не надано доказів того, що на момент звільнення ОСОБА_2 не виконував план роботи чи не відповідав займаній посаді..

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про те, що Порівняльна таблиця за підписом начальника відділу кадрів ОСОБА_5 та завідувача відділу № 4 ОСОБА_3 не є належним доказом визначення продуктивності праці працівників відділу, в якому працює позивач, оскільки будь-яких критеріїв за яких визначається така продуктивність, відповідачем не надано , а атестація працівників на підтвердження відповідності займаній посаді на час звільнення ОСОБА_2 відповідачем проведена не була.

Та обставина, що ОСОБА_2 не виконує жодного господарського договору, не може свідчити про невідповідність позивача займаній посаді, оскільки будь-яких доказів того, що вказане входить до трудових обов»язків працівника, відповідачем також не надано.

Не спростовано відповідачем і дійсність наданих позивачем наукових публікацій в 2014-2015 роках, що і враховано судом першої інстанції.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення постановленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона Національної академії наук України відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -