Провадження №: 2/752/175/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Лебедєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

11.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригодидо ОСОБА_2

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 03.12.2014 року в м. Києві на перехресті вулиць Горького та Льва Толстого мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 Винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року визнано ОСОБА_2 За даними висновку ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» складеного 11.12.2014 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 становить 161 681, 48 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 140 316, 75 грн. З метою відновлення транспортного засобу звернувся до офіційного дилера компанії Audi - ТОВ «Порше Інтер Авто Україна». Вартість робіт по ремонту автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до акту виконаних робіт від 26.12.2014 року склала 115 105, 74 грн. Окрім цього, оскільки ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» не займається ремонтом сидінь, звернувся до ФОП ОСОБА_5 Вартість ремонту сидіння склала 1 100 грн., що підтверджено товарним чеком б/н від 25.12.2014 року. Загальна вартість матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди склала 117 005, 74 грн. Зазначив також, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнав моральних страждань, оскільки автомобіль є його та його родини єдиним засобом пересування. Відсутність автомобіля вплинула на соціальні зв»язки через складнощі пересування по місту, що призводило до запізнень на ділові зустрічі. Зазначив також, що оскільки проживає за містом, змушений був витрачати набагато більше часу для того, щоб доїхати до місця роботи і в зворотному напрямку. Через пережите емоційне потрясіння, почалися проблеми зі здоров»ям, погіршилося матеріальне становище та стосунки між собою у родині. Посилаючись на Постанову ВСУ від 20.01.2016 року у справі № 6-28008цс15, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 117 005, 74 грн. матеріальних збитків, 10 000, 00 грн. моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу та судові витрати по сплаті судового збору.

Позивач у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, повідомивши суд, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з»явився, про його дату, час та місце повідомлений належним чином, що підтверджено його розпискою на аркуші справи № 94, однак про причини неявки суд не повідомив, явку свого представника не забезпечив, з будь-якими клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригодиза відсутності сторін, ухваливши рішення на підставі наявних у справі даних.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.12.2014 року в м. Києві на перехресті вулиць Горького та Льва Толстого мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2, що підтверджується постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року (а.с. 9).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За даними висновку ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» складеного 11.12.2014 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 становить 161 681, 48 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу - 140 316, 75 грн. (а.с. 10-25).

Відповідно до рахунку-фактури № 60011151 від 26.12.2014 року та акту виконаних робіт № 60011151 від 26.12.2014 року, вартість ремонту автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди склала 115 105, 74 грн. (а.с. 29-34).

Зазначені кошти були сплачені ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «Порше Інтер Авто Україна», що підтверджується квитанціями № 1 від 17.12.2014 року на суму 80 795, 80 грн. та № 8810 від 26.12.2014 року на суму 34 308, 94 грн. (а.с. 35, 36).

Окрім цього, вартість ремонту сидіння у автомобілі «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 склала 1 100, 00 грн., що підтверджено товарним чеком ФОП ОСОБА_5 від 25.12.2014 року (а.с. 37).

За правилами ст. ст. 1187, 1194 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За даними полісу № АІ/0661865 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обов»язкова цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» на строк з 05.05.2014 року по 04.05.2015 року (а.с. 61).

Звертаючись в суд з позовом, позивач просить стягнути завдану йому шкоду саме з ОСОБА_2, посилаючись на Постанову ВСУ від 20.01.2016 року у справі № 6-28008цс15 та зазначає, що його право на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним в суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

За правилами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

За правилами ч. 1 ст. 12, ч. 2 ст. 14 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї .

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

На підставі викладеного вище, слід зазначити, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

А тому, суд приходить до висновку, що завдана позивачу ОСОБА_1 майнова шкода у розмірі 115 105, 74 грн., має бути відшкодована саме ОСОБА_2 на задоволення позовних вимог останнього.

Що ж стосується позовних вимог позивача у частині відшкодування моральної шкоди, то вони також знайшли своє підтвердження та підлягають частковому задоволенню.

Звертаючись в суд з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивачем в обґрунтування цих позовних вимог не надано суду доказів на їх підтвердження, а тому при визначені розміру моральної шкоди суд приймає до уваги тільки ту обставину, що сам факт пошкодження майна, що було власністю та використовувалося за призначенням свідчить про завдання йому моральної шкоди та необхідність вживання заходів для відшкодування завданої майнової шкоди.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на викладене, врахувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку що позивачу завдано моральну шкоду, яка може бути відшкодована в грошовому вираженні сумою в розмірі 3 000, 00 грн.

За правилами ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати сторін на правову допомогу.

Відповідно до договору про надання правової допомоги № 12/14-1 укладеного 05.12.2014 року між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_1, останній скористався правовою допомогою фахівця у галузі права.

На виконання умов договору про надання правової допомоги № 12/14-1 від 05.12.2014 року, позивачем було сплачено ФОП ОСОБА_6 11 520, 00 грн., які позивач просить суд зобов»язати відшкодувати йому відповідачем ОСОБА_2

Заявлені позивачем вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу підтверджено договором про надання правової допомоги № 12/14-1 від 05.12.2014 року, актом приймання-передачі наданих юридичних послуг (правової допомоги) від 31.03.2015 року за договором про надання правової допомоги № 12/14-1 від 05.12.2014 року, платіжним дорученням № 1 від 17.06.2015 року (а.с 38-39, 40, 41).

Статтею 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб»єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Так, при розмірі мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 1 378, 00 грн., 40 відсотків становить сума, що розрахована наступним чином: 1378:100% х 40 % = 551, 20 грн. Позивач просить стягнути 11 520, 00 грн. за 24 год. роботи, отже, 1 год. коштує: 11 520, 00 : 24 год. = 480, 00 грн., що не перевищує 40% від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Однак, як видно зі змісту акту приймання-передачі наданих юридичних послуг (правової допомоги) за договором про надання правової допомоги № 12/14-I від 05.12.2014 року, сторонами визначено найменування робіт, тривалість їх виконання у годинах. З огляду на предмет спору, тривалість надання кожної послуги є завищеною. Для надання послуги № 1 (консультування з питань належного оформлення документації щодо настання дорожньо-транспортної пригоди) достатньо 2 робочих годин, послуги № 2 (вивчення матеріалів справи (щодо ДТП) та розроблення правової позиції з метою захисту інтересів замовника в судових інстанціях) - 3 годин, послуги № 3 (складання тексту позовної заяви та консультування з питань іі подання до суду) - 4 годин, послуги № 4 (складання заяви про забезпечення позову) - 2 годин, а всього 11 годин.

Відтак, понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню відповідачем ОСОБА_2, в розмірі 5 280, 00 грн.

Судові витрати понесені позивачем у частині сплати судового збору необхідно покласти на відповідача за правилами ст. 88 ЦПК України, відповідно до частини задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 12, 14, 509, 511, 999, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 11 ,60, 61, 88, 147, 212, 213-215, 218, 224 ЦПК України, суд

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - м. Усть-Кут, Іркутської області, Російська Федерація, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди - 115 105, 74 грн., на відшкодування моральної шкоди - 3 000, 00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5 280, 00 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 270, 06 грн., а всього 124 655 (сто двадцять чотири тисячі шістсот п»ятдесят п»ять) грн. 74 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії, через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Плахотнюк К.Г.