Справа № 465/7439/14 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/783/6025/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника апелянта - Лисенка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014р. ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія», в якому просив: стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №К-047/000/12 0000862 від 20.03.2012р., яка складається з 28 516,34 грн. пені, 2 343,81грн. - 3 % річних та 4 797,50 грн. - інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20.03.2012р. між ним - ОСОБА_3 та відповідачем - ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №К-047/000/12 0000862. 23 березня 2012р. у нього стався страховий випадок, а саме, він керуючи автомобілем "Ніссан" НОМЕР_1, зіткнувся з автомобілем марки "Крайслер" НОМЕР_3, внаслідок чого, його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф. 26 березня 2012р. він звернувся до ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" з заявою про настання страхового випадку, однак листом від 12.07.2012р. №5617, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. У зв'язку з цим він звернувся до Франківського районного суду м. Львова про стягнення страхового відшкодування. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 13.02.2014р. його позов було задоволено у повному обсязі та стягнуто з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на його користь 38 380, 00 грн. страхового відшкодування. Однак, відповідач прострочив виплачу страхового відшкодування, а тому враховуючи умови вищевказаного договору та норми законодавства України, він просить суд стягнути з відповідача 28 516,34 грн. пені, 2 343,81грн. - 3 % річних та 4 797,50 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 липня 2016 року позов ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (; м. Київ, вул. Фрунзе, 40) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ІПН: НОМЕР_2) заборгованість в розмірі 8 803,96 грн. (вісім тисяч вісімсот три гривні шістдесят дев'ять копійок), а саме: - 4 079,02 грн. (чотири тисячі сімдесят дев'ять гривень дві копійки) - пені, за прострочення грошового зобов'язання; - 77,25 грн. (сімдесят сім гривень двадцять п'ять копійок) - 0,1 % річних; 4 647,69 грн. (чотири тисячі шістсот сорок сім гривень шістдесят дев'ять копійок) - збитків, завданих інфляцією.

Вирішено питання судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане судове рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія».

В апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він заявив про сплив позовної давності в один рік, який застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі - є підставою для відмови у позові. Однак, суд першої інстанції необґрунтовано змінив розрахунок штрафних санкцій, хоча у стягненні таких має бути відмовлено, до того ж суд не встановив, а Позивач не надав відповідних пояснень поважності пропуску строку позовної давності. Вважає, що суд першої інстанції не застосував положення ст. 16, ст. 25 Закону України «Про страхування» та положення Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим постановив здійснити виплату не у відповідності до Договору страхування, укладеного між Позивачем та Відповідачем. Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 липня 2016 року - скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання призначене на 23 листопада 2016р. з'явився представник відповідача(апелянта), позивач та його представник не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача(апелянта) на підтримання доводів апеляційної скарги, письмові заперечення представника позивача ОСОБА_4 щодо апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що дане рішення суду відповідає вказаним вимогам зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13.02.2014р. позов ОСОБА_3 було задоволено та стягнуто з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ОСОБА_3 38380, 00 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

В статті 8 Закону України "Про страхування", зазначено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п.3 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Вказана норма статі також дублюється у ст. 992 ЦК України.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідач прострочив виплату страхового відшкодування.

Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року, прийнятої за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2011 року у справі про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних зазначено, що грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (справа №6-49 цс 12).

Згідно з положеннями статті 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх судів загальної юрисдикції.

Із врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зобов'язання страховика ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" щодо невиплати ОСОБА_3 страхового відшкодування, є грошовим зобов'язанням, за невиконання якого можуть застосовуватись наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п.7.2 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №К-047/000/12 0000862 від 20.03.2012р., укладеного між позивачем та відповідачем, у випадку несвоєчасної виплати страхового відшкодування з вини страховика, він виплачує страхувальнику пеню в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який виплачується пеня та 0,1% річних.

Враховуючи вищевикладені положення ЦК України, правову позицію Верховного суду України та те, що розмір пені, передбачений п.7.2 договору страхування у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення є більшим, ніж розмір подвійної облікової ставки НБУ, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що при розрахунку розміру пені необхідно застосовувати подвійну ставку НБУ. Розмір пені за період з 14.11.2013р. по 24.07.2014р. ( дата погашення боргу) , виходячи з подвійної облікової ставки НБУ та суму боргу 38 380,00грн. становить 4079,02грн..

Окрім цього, враховуючи норми ч.2 ст.625 ЦК України та те, що п.7.2 вищевказаного договору страхування передбачено стягнення 0,1% річних, замість встановлених законодавством 3% річних, суд задовольнив вимоги про стягнення відповідно до договору 0,1% річних, які становлять 77,25 грн. за період з 12.07.2012р. по 24.07.2014р., з чим слід погодитись.

Також, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, передбачено стягнення інфляційних втрат, які в даному випадку підлягають до стягнення у розмірі 4647,69 грн., та стягуються за період з 12.07.2012р. по 24.07.2014р.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд першої інстанції підставно стягнув пеню в розмірі 4 079,02 грн., 0,1% річних, що становить 77,25 грн. та 4 647,69 грн. інфляційних втрат.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Українська пожежно - страхова компанія» - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета