У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому посилалась на те, що відповідач є батьком малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, тому вона просила суд стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто щомісячно аліменти з ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, які не можуть бути меншими ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4, починаючи з 10 листопада 2015 року і до повноліття дитини.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня

2016 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 лютого 2016 року скасовано в частині розміру аліментів та в цій частині ухвалено нове рішення, яким визначено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

В решті рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 5 лютого 2016 року в частині розміру аліментів, обґрунтовано керувався положеннями ст. 182 СК України та роз'ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Суд апеляційної інстанції вірно зазначав, що суду першої інстанції не в повній мірі врахував фактичні обставини справи, тому, виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), а також з того, що відповідач зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину та разом із позивачем повинен забезпечити їй рівень життя, необхідний та достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх його доходів щомісячно.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від

31 березня 2016 рокуі доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна