Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., КузнєцоваВ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічнеакціонерне товариствокомерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернувшись до суду з указаним позовом, зазначало, що 05 жовтня 2006 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 2Я8ШСА00000063, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 84 800 грн строком до 04 жовтня 2010 року зі сплатою відсотків за користування у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості.

Зобов'язання належним чином відповідач не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 05 серпня 2015 року становить 798 819 грн 87 коп. та складається з наступного: 78 294 грн 98 коп. - заборгованість за кредитом; 241 974 грн 42 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 696 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом; 476 854 грн 47 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В. просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що порушене право позивача не підлягає захисту у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2006 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ZRSWGA00000063, відповідно до умов якого, остання отримала кредитні кошти у розмірі 84 800 грн з кінцевим строком повного погашення кредиту до 04 жовтня 2010 року зі сплатою відсотків за користування у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованість.

Зобов'язання належним чином відповідач не виконувала. У зв'язку з цим утворилася заборгованість по поверненню кредиту, розмір якої відповідно до розрахунку наданого позивачем, станом на 05 серпня 2015 року становить 798 819,87 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частиною 1 ст. 265 ЦК України визначено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебіг позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Про застосування позовної давності відповідач заявила у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення (а. с. 55).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про звернення стягнення у цивільній справі №0603/2655/12 до суду були подані 12 квітня 2012 року.

12 березня 2013 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області було ухвалено заочне рішення та позов задоволено. Проте, ухвалою цього ж суду від 03 грудня 2013 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року позов залишено без розгляду відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, оскільки позивачем подано заяву про залишення позову без розгляду

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій,

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що з позовом про стягнення заборгованості за кредитом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 звернувся 01 вересня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, підстав для поновлення таких строків суд не вбачає, а тому суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником Сокуренко Наталією Вікторівною, відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

О.В.Кадєтова

В.О.Кузнєцов