ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/3324/15-ц
провадження № 2/753/321/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача не з'явилася;

відповідача та третіх осіб не з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2, про визнання права власності у порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1(далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.), звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради про про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, який був батьком позивача. Після його смерті відкрилась спадщина - на ? частини квартири АДРЕСА_1, спадкоємцем першої черги за якою є позивач. На підставі поданої заяви про прийняття спадщини нотаріусом було заведено спадкову справу, але згодом, оскільки у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно. Відсутність зазначених правовстановлюючих документів і зумовило звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, зокрема на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 у Дарницькому районі міста Києві.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та залучено до участі у ній в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2.) та призначено її розгляд у судовому засіданні.

Позивач у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у заяві позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіславши при цьому свої пояснення та заяву про слухання справи за відсутності її представника.

Третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві свого представника в судове засідання не направила, надіславши при цьому свої пояснення та заяву про слухання справи за відсутності її представника.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надавши заперечення проти позовних вимог.

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, який відповідно до свідоцтва про народження був батьком позивача ОСОБА_1.

Після смерті ОСОБА_3 Сьомою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу щодо майна померлого №592/2013.

Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається із матеріалів даної спадкової справи, спадкоємцем першої черги за законом є ОСОБА_1

27 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а також ОСОБА_2, який є братом померлого та спадкоємцем другої черги. Згідно матеріалів даної спадкової справи інших спадкоємців після померлого, які бажали прийняти спадщину, не має. Заповіт померлим також не складався.

За приписами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами спадкової справи, що квартира АДРЕСА_3, відповідно до свідоцтва про право власності від 05.06.2013 року, належала в рівних долях ОСОБА_2 та померлому ОСОБА_3, зокрема по 1/2 її частини кожному.

Згідно з ч. 1 ст. 1267 та ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Частинами першою та третьою ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Стаття 1297 ЦК України встановлює обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. А відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено судом, позивач, на виконання вимог ст. 1296 ЦК України, звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, проте постановою від 13 лютого 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, як на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, яке належало померлому ОСОБА_3

Таким чином, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивач реалізувати своє право на спадщину не може через відсутність у неї правовстановлюючих документів на майно, частка якого належала на праві власності її батьку.

Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв'язана волею сторонніх осіб (відповідача у даній справі), що суперечить вищевказаній презумпції.

Доказом реального оспорювання третьою особою права позивача на спадкування майна за померлим батьком слугує звернення ОСОБА_2 до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну черговості одержання права на спадкування. Водночас, як ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року, залишено без розгляду вимоги ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а статтею 16 цього Кодексу встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

З огляду на те, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняла спадщину після померлого батька ОСОБА_3, але у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання за позивачем права на спадкове майно, зокрема на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3.

На підставі викладеного та керуючись стст. 15, 16, 321, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1261, 1267, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, стст. 57, 60, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу Украйни, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 у Дарницькому районі міста Києва в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ Ф.А.КАЛІУШКО