У х в а л а

іменем україни

22 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ШтеликС.П., Закропивного О.В., Луспеника Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2011 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року КС «Аккорд» звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 березня 2007 року між нею та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № В-32087, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 5 500 грн на строк до 16 березня 2008 року зі сплатою 0,14795 % за кожен день користування кредитом.

Посилаючись на те, що боржником не здійснювалось погашення кредитної заборгованості та не виконано договірних зобов'язання, у зв'язку із чим заборгованість останньої за спірним кредитним договором станом становить 20 382 грн 27 коп., яка складається із 5 500 грн несплаченої суми кредиту, 12 132 грн 27 коп. та 2 750 грн штрафних санкцій.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь кредитної спілки «Аккорд» заборгованість у розмірі 20 382 грн 27 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2011 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що у зв'язку із невиконанням боржником умов кредитного договору від 16 березня 2007 року у неї утворилась кредитна заборгованість на суму 20 382 грн 27 коп., яка підлягає стягненню з неї на користь КС «Аккорд».

При цьому, судом апеляційної інстанції обґрунтовано враховано правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України у справі № 6-780цс15 від 30 вересня 2015 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для судів і згідно з якою суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку та оцінку фактичних обставин справи і їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції. Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності. Оскільки ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Також, суд апеляційної інстанції правильно вказав на те, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції посилання відповідача на положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, оскільки вказане положення у системному зв'язку з самою ч. 1 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-126цс13 від 20 листопада 2013 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені судові рішення відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2011 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

/

О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник