АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4899/16 Головуючий 1 інст. - Ізмайлов І.К.
Справа № 644/36/16-ц Доповідач - Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» листопада 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Четверта Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1. Зазначив, що разом із спадкодавцем у квартирі були зареєстровані він, його брат ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_4 Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано 18 травня 2004 року, тому вона не є спадкоємцем за законом, хоча і зареєстрована у квартирі.

Вказав, що після смерті батька спадкоємцями за законом є лише його діти, він та відповідач, які фактично прийняли спадщину, оскільки були зареєстровані разом з батьком на час його смерті.

Зазначив, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30 січня 1997 року. Він неодноразово звертався до КП «Харківське міське БТІ» з заявами про видачу матеріалів інвентаризаційної справи та правовстановлюючих документів на спірну квартиру, однак правовстановлюючих документів на квартиру йому не надано. Також він звернувся до Четвертої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яким є ? частина квартири АДРЕСА_1, проте нотаріус повідомила, що вона не може видати свідоцтво, оскільки відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на квартиру та рекомендовано звернутися до суду.

Просив визнати за ним право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 487,20 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року та додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року позов ОСОБА_2 - задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 487,20 грн. - витрат понесених по сплаті судового збору при зверненні до суду.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати та прийняти нове рішення та відмовити повністю позивачу в задоволенні його позовних вимог.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивач разом з ним та своєю матір'ю та батьком здійснили приватизацію спірної квартири та стали співвласниками. Після смерті батька вони усі успадкували порівну його частину квартири. Після смерті ОСОБА_4 заяву про прийняття спадщини, яка належить їй за законом, подала її мати ОСОБА_5, в якої знаходяться всі оригінали документів про приватизацію квартири.

Зазначив, що позивач приховав цю інформацію та подав позов про визнання за ним права власності на ? частину спірної квартири.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що право на спадщину після смерті батька мають його діти - сторони у справі, як спадкоємці першої черги.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що після смерті батька сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина - квартира АДРЕСА_1. В цій квартирі на час смерті батька проживали та були зареєстровані його сини, сторони у справі. Їх мати ОСОБА_4 була зареєстрована в цій квартирі, але в ній не проживала, оскільки шлюб між батьками сторін було розірвано 18 травня 2004 року, та 03 червня 2005 року вона зареєструвала шлюб з іншою особою ОСОБА_6 та проживала разом з ним. ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла.

25 березня 2015 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця ОСОБА_2 Інших заяв до нотаріальної контори не надходило, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося. ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкову квартиру. Заведено спадкову справу.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що спірна квартира була приватизована, сторони у справі, померлі батьки є співвласниками спірної квартири, тому у задоволенні позову необхідно відмовити є безпідставними, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спірна квартира належала померлому ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 1997 року. Із змісту договору купівлі-продажу від 31 січня 1997 року вбачається, що ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яким спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 лютого 1995 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду за НОМЕР_1, зареєстрованого в Харківському міському Бюро технічної інвентаризації 09 лютого 1995 року за № ІІ-7-6046, продали цю квартиру ОСОБА_3 за 4785, 00 грн. На замовлення ОСОБА_3 ця квартира була зареєстрована у 1997 році за ним. Договір купівлі-продажу є чинним.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердила, що дійсно спочатку було проведено приватизацію спірної квартири, а потім укладався договір купівлі-продажу.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції заперечував проти цього та вважав, що після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, ОСОБА_3 відмовився від права власності на спірну квартиру, яку передано у власність Харківської міської ради, а потім відбулася її приватизація.

Пунктом 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року із змінами та доповненнями передбачено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Як вбачається з матеріалів справи спочатку було проведено приватизацію спірної квартири, а потім укладення договору купівлі-продажу. Приватизацію спірної квартири недійсною не визнано, договір купівлі-продажу є чинним, вимог щодо цього в суді першої інстанції не заявлялося, тому клопотання про витребування матеріалів інвентаризаційної справи з Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської ради для огляду залишено без задоволення. Клопотання щодо виклику свідка ОСОБА_5 представник відповідача в суді апеляційної інстанції не підтримав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши належну оцінку доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову.

Оскільки ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що підстав для його зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Питання щодо стягнення судових витрат вирішено відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії