Справа № 750/3778/16-ц
Провадження № 2/750/1463/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Карапута Л.В.

секретаря Суспо Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного страхового медичного товариства «Надія-Гарантія» про стягнення суми страхового відшкодування,

встановив:

14.04.2016 року до суду звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 2185 грн., пені у розмірі 1220 грн. та 3 % річних в розмірі 193 грн., а разом 3598 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 29.04.2013 року померла ОСОБА_2, яка була застрахована довічно відповідно до договору страхування життя від 11.08.2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним страховим медичним товариством «Надія-Гарантія», вигодонабувачем за яким є ОСОБА_1

Після її смерті 30.04.2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідач відмовив у здійсненні страхової виплати у звязку з тим, що в товариства відсутні грошові кошти.

У судове засідання представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

11.08.2005 року між ОСОБА_2 та Акціонерним страховим медичним товариством «Надія-Гарантія» було укладено договір страхування життя №4306, який вступив в силу з 12.06.2006 року, вигодонабувачем за яким є ОСОБА_1

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 980 ЦК Українипредметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Відповідно до вимог статті 6 Закону України „Про страхування", добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.

Статтями 628, 638, 982 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Однією з істотних умов договору страхування є страховий випадок.

Страховим випадком відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування»є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) Страхувальнику.

В статті 9 Закону України „Про страхування" зазначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Даний Договір укладений відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Правил добровільного страхування життя №01-1 (нова редакція) від 09.04.2009 р. зі змінами №1 від 18.01.2010 р. та №2 16.04.2010 р. та №3 від 19.04.2011 р. (далі - Правила страхування) та Ліцензії Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України серії АВ № 499971 від 18.12.2009 р.

Відповідно до умов договору, страховик зобовязаний в разі смерті застрахованої особи організувати та оплатити вказані в страховому полісі ритуальні послуги в межах страхової суми.

Відповідно до договору страхування, вигодонабувачами за страховими випадками призначається ОСОБА_1.

29.04.2013 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9).

30.04.2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідач відмовив у здійсненні страхової виплати у звязку з тим, що в товариства відсутні грошові кошти.

Поховання померлої позивач провів за власні кошти, що підтверджується накладною № 1817 від 30.04.2013 року та № 1818 від 30.04.2013 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; 3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. 4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку з метою запобігання або зменшення збитків, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 985 ЦК страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Отже, страхове відшкодування в розмірі 2185 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки у ст. 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату).

Враховуючи, що зобовязання страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Верховний Суд України у своїй постанові від 06.06.2012 р. зауважив, що зобовязання страховика виплатити страхувальнику страхові виплати у разі настання страхового випадку є грошовим зобовязанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами статей 549, 550 цього Кодексу.

Отже, у випадку затримки із виплатою страхового відшкодування, позивач має право нараховувати пеню, 3% річних на суму боргу страхової компанії.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 2185 грн., пені у розмірі 1220 грн. та 3 % річних в розмірі 193 грн., а всього 3598 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного страхового медичного товариства «Надія-Гарантія» про стягнення суми страхового відшкодування, задовольнити.

Стягнути з Акціонерного страхового медичного товариства «Надія-Гарантія» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за договором страхування життя № 4306 від 11.08.2005 року у розмірі 2185 грн., пеню у розмірі 1220 грн. та 3 % річних в розмірі 193 грн., а всього 3598 грн.

Стягнути з Акціонерного страхового медичного товариства «Надія-Гарантія» на користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Л. В. Карапута