Справа № 490/9523/15-ц
Провадження № 2/487/658/16
РІШЕННЯ

Іменем України

31.05.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва в складі: головуючого судді ОСОБА_1, при секретарі Шевиряєвої К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, третьої особи ОСОБА_3 Фаіга Ігляса огли про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення №49/15 від 12.08.2015 року Про надання дозволів на складення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішень міської ради по Заводському району м. Миколаєва в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 Фаіг Ігляс огли для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 926 кв.м. із земель комунальної власності, з метою передачі в оренду строком на 2 роки для визнання права власності на індивідуальний житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою вул. Будьонного, 12 м. Миколаєва.

Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову було залучено ОСОБА_3 Фаіга Ігляса огли.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку №10 по вул. Будьонного, 10 в м. Миколаєві. У вересні 2015 року йому стало відомо, що із грубим порушення норм чинного законодавства відповідачем було прийнято рішення №49/15 від 12.08.2015 року, яким надано дозвіл ОСОБА_3 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 926 кв.м. із земель комунальної власності, з метою передачі в оренду строком на 2 роки для визнання права власності на індивідуальний житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою вул. Будьонного, 12 м. Миколаєва, при цьому за цільовим призначенням земельної ділянки, не передбаченим у Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року №548. У вищевказаному рішенні зазначено, що мала місце пропозиція Управління земельних ресурсів відмовити у відведенні земельної ділянки площею 926 кв.м. через наявність рішень суду про знесення самочинно збудованого будинку, яке Алиєв рішення суду не виконує, в порушення ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України. Прийняте відповідачем рішення порушує його права, оскільки житловий будинок ОСОБА_3 збудований без виділу земельної ділянки з порушенням будівельних норм і правил, загрожує обвалу належного йому на праві власності будинку, через недотримання протипожежних та санітарних розривів між будинками, тобто пошкодження або знищення його власності. Крім того, вважає, що була порушена процедура прийняття рішення, оскільки вказане питання не було включено до проекту рішення засідання сесії міської ради від 12.08.2015 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив викладені в позов обставини, просив про задоволення вимог.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову, при цьому зазначивши, що ОСОБА_3 було надано лише дозвіл для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності, з метою передачі в оренду та навіть наявність вказаних документів не є безумовною підставою для затвердження проекту землеустрою, відведення та передачі земельної ділянки в оренду.

В судовому засіданні третя особа заперечувала проти задоволення вимог позивача, вважала за необхідне в їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного:

За приписами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України та керуються у своїй діяльності Констиуцією і законами України, актами Президента, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів АРК, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено, позивачу ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору дарування від 10.08.2009 року належить житловий будинок №10 по вул. Будьонного в м. Миколаєві, вказаний будинок, господарські та побутові споруди та будівлі розташовані на земельній ділянці, яка ніким не приватизована.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 31.01.2012 року встановлено та відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, що на підставі договорів купівлі-продажу ОСОБА_3І.о. на праві власності належать квартири №2,3,4, 6 7 по вул. Будьонного, 12 в м. Миколаєві. Із технічного паспорта на житловий будинок №12 по вул. Будьонного, 12 станом на 19.10.1994 року, рішенням виконкому Миколаївської міської ради №866 від 13.05.1952 року за землекористувачами за вказаною адресою зареєстровано земельну ділянку площею 1192 кв.м. Після знесення вищевказаних квартир, ОСОБА_3І.о. було побудовано двоповерховий житловий будинок, який рішенням суду визнано самочинним будівництвом та останнього зобов'язано знести вказаний будинок.

Власником земельних ділянок розташованих за адресою вул. Будьонного, 10 і вул. Будьонного, 12 в м. Миколаєві є Миколаївська міська рада.

За заявою ОСОБА_3І.о. п. 9 Розділу 1 рішення №49/15 від 12.08.2015 року 49-ї сесії Миколаївської міської ради Про надання дозволів на складення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам та внесення змін до рішень міської ради по Заводському району м. Миколаєва надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 Фаіг Ігляс огли для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 926 кв.м. із земель комунальної власності, з метою передачі в оренду строком на 2 роки для визнання права власності на індивідуальний житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою вул. Будьонного, 12 м. Миколаєва.

З повідомлення керівника апарата Ради Миколаївської міської ради, вбачається, що п. 9 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради був включений до проекту рішення ради за рекомендацією президії ради, яка передувала засіданню 49-ої сесії, та був розглянутий на пленарному засіданні 49-ої сесії ради.

При цьому, в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є депутатами Миколаївської міської ради, підтвердили вищевикладені обставини та суду показали, що після заяви ОСОБА_3 щодо надання йому дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, депутатами ради були вжиті ряд заходів для урегулювання конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучено із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 цього ж Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішення. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради. Згідно ст. 4 вказаного Закону, основним принципом самоврядування є законність.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України встановлено, що Рада Міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно?правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об'єкта вимогам зазначеним у Земельному кодексі документів, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, як прийшов до висновку Верховний Суд України у рішенні № 21-358а13 від 10.12.2013 року, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Отже, рішення Миколаївської міської ради щодо надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3І.о. для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є актом одноразового застосування, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на розгляд Миколаївської міської ради не надано та рішення про його затвердження не приймалось та позивачем жодних належних та допустимих доказів того, що оспорюване рішення Миколавїської міської ради порушує його права суду не надано.

Таким чином, суд приходить до переконання, що оскаржуємо рішення відповідає вимогам чинного законодавства, не порушує прав позивача та охоронюваних законом інтересів, а тому суд не знаходить законних підстав для його скасування.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містяь інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, аналізуючи докази у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних слід відмовити.

Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради, третьої особи ОСОБА_3 Фаіга Ігляса огли про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя С.В. Щербина