Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/296/16-ц

Провадження №2/377/171/16

02 червня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарях: Ахутіній А.А., Щуковській А.М.,

за участю:

представника позивача - адвоката Кебкало Т.М.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача - адвоката Прокопенка О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

УСТАНОВИВ:

25 квітня 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 236 256,64 гривень та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2362,57 гривень.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 06 листопада 2014 року вона позичила відповідачеві 8200 євро, що станом на дату подачі позову за курсом НБУ становить 236256,64 гривень, строком на 1 рік 19 днів до 25 листопада 2015 року. На підтвердження укладеного договору позики вони оформили свої взаємовідносини у вигляді власноручно написаної відповідачем розписки у присутності двох свідків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за змістом якої відповідач отримав в борг вищевказану суму грошей строком до 25 листопада 2015 року, яка була підписана відповідачем. В установлений строк відповідач борг не повернув. На підставі вимог ст. ст. 525, 549, 1046 - 1050 ЦК України, вона просить задовольнити її вимоги в повному обсязі, стягнувши з відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 236 256,64 гривень та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2362,57 гривень .

Відповідач надав суду заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він отримував кошти в сумі 8200 євро, але не від ОСОБА_4, а від її знайомого ОСОБА_6, який вказаний в розписці у якості свідка. Подану позивачем в якості письмового доказу розписку він написав ще в січні 2014 року під психологічним тиском та наполяганням зі сторони ОСОБА_6, який впевнив у тому що, ОСОБА_4, начебто, ці кошти поверне йому особисто, а він буде нести боргові зобов'язання перед нею. Ці кошти брав на погашення кредиту і мав наміри їх повернути ОСОБА_6 на протязі півроку за рахунок продажу транспортного засобу, але в зв'язку з тим, що цей автомобіль викрали, він не зміг повернути кошти. В подальшому він розраховував на страхове відшкодування з боку ПАТ «УСК «Гарант-Авто», оскільки останні на виконання укладеного страхового договору зобов'язані були виплатити страхове відшкодування, суми якого було б достатньо для повернення боргу ОСОБА_6. Враховуючи, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в добровільному порядку не виплатило страхове відшкодування, він був змушений звернутися з позовом до суду, за розглядом якого судом було винесено рішення, яким стягнуто з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на його користь страхове відшкодування двома частинами: на суму 38100,43 гривень та 106960,10 гривень. На виконання рішення суду йому було надано виконавчі листи, на підставі яких у ВДВС Солом'янському районному управлінні юстиції у м. Києві відкриті виконавчі провадження. За рахунок отриманих коштів він має намір погасити основну частину його боргових зобов'язань(а.с. 41-42) .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надала в борг відповідачеві 8200 євро, які він зобов'язався повернути до 25 листопада 2015 року, але свої зобов'язання за вказаним договором не виконав, тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідач в судовому засіданні, яке відбулося 24 травня 2016 року, просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що дійсно брав в борг кошти в сумі 8200 євро, однак не в позивача, а у свідка ОСОБА_6. Розписку писав він у присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5, проте гроші йому у борг позивач не надавала.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні, позову посилаючись на безпідставність позову, оскільки в розписці не зазначено факт передачі грошових коштів від позивача до відповідача, тому між сторонами не виникло позикове зобов'язання.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що відповідач взяв у нього в борг 8200 євро та зобов'язався повернути через 6 місяців. При цьому розписка на підтвердження вказаних обставин відповідачем написана не була. Після того, як закінчився строк повернення грошей, взятих в борг, відповідач попросив відтермінувати строк повернення грошей ще на два місяці. Після того, як пройшли і ці два місяці, відповідач борг не повернув. Тоді він про цю ситуацію розповів ОСОБА_4, позивачеві, яка запропонувала надати в борг ОСОБА_2 кошти в сумі 8200 євро з тією метою, щоб він повернув йому борг. ОСОБА_2 погодився на цю пропозицію. Тому в квартирі позивача в присутності його та дочки позивача ОСОБА_5 ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 8200 євро в борг, для того, щоб він віддав йому борг. Відповідач перерахував ці гроші, написав розписку та віддав ці гроші йому на погашення боргу, тому в нього претензій щодо повернення боргу до ОСОБА_2 немає. Гроші були передані ОСОБА_2 ОСОБА_4 в день написання ним розписки. Розписка ОСОБА_2 була написана добровільно без будь - якого тиску на нього.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що в її присутності її мати ОСОБА_4 передала гроші в сумі 8200 євро ОСОБА_2, який їх перерахував, написав розписку та віддав кошти ОСОБА_8. Передача грошей відбулася в день написання ОСОБА_2 розписки.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки 06 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого позивач надала відповідачеві в борг грошові кошти в сумі 8200 євро з умовою їх повернення до 25 листопада 2015 року.

На підтвердження укладення вказаного договору позивач надала розписку від 06 листопада 2014 року, копія і оригінал якої долучені до матеріалів справи, в якій зазначено, що ОСОБА_2 зобов'язується повернути борг в сумі вісім тисяч двісті євро (8200 Є) ОСОБА_4 в строк до 25.11.2015 року. Розписка написана в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6(а.с. 9,58).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилом ч. 1 ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно правила ч. 2 ст. 640 цього Кодексу якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Надана суду розписка містить зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 борг в сумі 8200 євро. Із тлумачення змісту розписки вбачається, що гроші в сумі 8200 євро були передані ОСОБА_4 в борг ОСОБА_2.

Таким чином, зміст розписки становить основний зміст і всі істотні умови позикового зобов'язання, передбаченого ч. 1 ст. 1046 ЦК України, і є належним підтвердженням укладеного між сторонами договору позики зазначеної суми грошей.

Передачу ОСОБА_4 в борг ОСОБА_2 грошей в сумі 8200 євро підтверджено також показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом ч. 2 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові, а разі неможливості його повернення кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку (ч. 3 цієї статті).

Враховуючи, що борговий документ перебуває у кредитора після закінчення строку, зазначеного у ч. 1 ст. 1049 ЦК України, боржника слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з положень ст. 533 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом(ч.2 ст.533 ЦК України).

Визначаючи розмір боргу відповідно до вказаного договору позики, суд виходить з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на час постановлення рішення. Станом на 02 червня 2016 року офіційний курс гривні до євро становив: 2804.4047 гривень за 100 євро(а.с. 59).

Таким чином, загальна сума боргу, яку відповідач повинен повернути позивачеві, становить 229961,19 гривень ( 8200 євро х 2804.4047 гривень /100 євро).

Заперечення відповідача та його представника суд не вважає переконливими, оскільки не зважаючи на відсутність прямого зазначення у розписці про передачу грошових коштів, факт передачі грошових коштів позивачем відповідачеві випливає із тлумачення змісту розписки та підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і сумніву не викликає. При цьому відповідач також не заперечував боргу на суму 8200 євро, але не перед ОСОБА_4, а ОСОБА_6, хоча ОСОБА_6 спростував цей факт в судовому засіданні.

За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу в сумі 229961,19 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2299, 61 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 229961,19 гривень боргу за договором позики та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2299, 61 гривень, всього стягнути 232 260,8 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 7 червня 2016 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька