Провадження № 22-ц/779/1132/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника апелянта Якубовського О.О., представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» на рішення Івано-Франківського міського суду від 04 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позов тим, що 03.07.2007 року сторони уклали договір позики, відповідно до умов якого відповідачу надано позику на суму 116 150 гривень на умовах, передбачених договором. Відповідач ОСОБА_5 належним чином не виконала умови договору, тому позивач нарахував заборгованість за період з 21 квітня 2011 року по 20 липня 2015 року на суму 121 918, 92 гривень (46 518,91 грн. - проценти за користування кредитом, 11 847, 30 грн. - комісія за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, 63 552,71 грн. - пеня за період з 18.07.2012р. по 19.07.2015 р.) яку просив стягнути.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 квітня 2016 року в позові відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, судом залишено поза увагою той факт, що оскільки п.1.1. кредитного договору установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту (Графік платежів), а й кінцевий строк повного погашення кредиту (25.06.2014 року), у відповідності до ст.ст. 257, 261 ЦК України, правової позиції Верховного Суду України у справі №6-133цс14 (Постанова від 01.01.2014 року), трьохрічний строк позовної давності за даним кредитним договором слід обраховувати із 25.06.2014 року. Тобто звернення до суду 20.07.2015 року відбулося в межах загального строку позовної давності.

Також апелянт вказав, що оскільки за договором №02/171Ф про надання споживчого кредиту від 03.07.2007 року відповідач зобов'язувалась здійснювати погашення заборгованості по кредиту, процентах і комісії згідно графіку, у відповідності до ч. 5 ст. 261 ЦК України, строк позовної давності по вимогах щодо сплати таких регулярних платежів за період з 20.07.2012 по 20.07.2015 року пропущеним не являється.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вислухавши представників апелянта та відповідача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст. 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст. 267 ЦК України, прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності, не просив суд про поновлення відповідного строку та не надав суду доказів про наявність у нього поважних причин для поновлення відповідного строку.

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Судом встановлено, що 03 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_5 укладено договір №02/171Ф про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит) в розмірі 116 150 грн. зі сплатою 18, 0 % річних у період з 03.07.2007 по 25.06.2014 року, 23% у період після 25.06.2014 року, зі сплатою 0,2 % від суми кредиту комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, із кінцевим строком повернення 25.06.2014 року та інших фінансових зобов'язань позичальника за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту (Додаток №1 до договору, який є невід'ємною частиною договору), але у будь-якому випадку в термін, не пізніше 25 червня 2014 року.(а.с.6-8)

Додатковими угодами №1 від 01.09.2011 року та №2 від 15.07.2012 року було внесено зміни до кредитного договору, зокрема з 01.09.2011 року зменшено відсоткову ставку з 15.7% до 14.5% річних; встановлено щомісячну комісію у фіксованій сумі 330 грн.

В пункті 5.9. договору вказано, що сторони домовились про те, що позовна давність про стягнення неустойки (пені, штрафу) встановлюється тривалістю в три роки.

15 жовтня 2010 ОСОБА_5 повідомила позивача про зміну прізвища з ОСОБА_5 на ОСОБА_5. (а.с.10).

Відповідно до довідки позивача розрахунок заборгованості відповідача станом на 20.07.2015 року за період з 18.07.2010 року до 19.07.2015 року по пені складає: 6 449,08 гривень за комісією, 25 507, 50 гривень за відсотками, 31 596, 16 гривень за кредитом; прострочена заборгованість складає: за кредитом 52 266,8 1 гривень, за відсотками 49 611,96 гривень, 12 776, 50 гривень за комісійною винагородою. (а.с.15).

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 квітня 2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача 56 357 гривень заборгованості за кредитним договором. (а.с.24-25). Зазначене рішення суду набрало законної сили 08.05.2012 року, знаходиться на виконанні у Державній виконавчій службі, однак не виконано, про що надали пояснення представники сторін у судовому засіданні.

Відповідач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, що не заперечується сторонами у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи. (а.с. 59-65).

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу п. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Такий правовий висновок висловлений Верховним судом України у справі за № 6-18цс16 від 3 лютого 2016 року.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не дотримувалася графіку сплати кредиту, тому рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 квітня 2012 року стягнуто з неї тіло кредиту у повному обсязі, проценти за користування кредитом станом на 19.04.2011р. та штрафні санкції загальною сумою у розмірі 56357 грн.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України у справі за № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року.

Крім того, Верховний суд України у своїй постанові по справі №6-133цс14 від 01 жовтня 2014 року дійшов правового висновку про те, що за договором про комплексне банківське обслуговування, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Отже, у межах строку позовної давності слід стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування грошовими коштами та комісію за розрахунково-касове обслуговування.

Крім того, враховуючи, що сторони досягли згоди про збільшення позовної давності за вимогами щодо пені до трьох років, тому пеня, нарахована на несплачені проценти підлягає стягненню також у межах трьох років.

Це узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1824 цс15.

Таким чином, враховуючи, що позов поданий 31.08.2015р. (позовна заява поступила на пошту) з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом, починаючи з 01.08.2012 року. Враховуючи дані, наявні у розрахунку кредитної заборгованості, надані у суді апеляційної інстанції представником позивача, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами складає 33 516,50 гривень (49611,96-16095,46); комісія - 8130, 50 гривень (12 776,50 - 4 646,00); пеня 62 582, 80 гривень (62 537,07+20,88+26,85).

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Судові витрати, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 04 квітня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» заборгованість за кредитним договором № 02/174Ф від 03.07.2007 року за період з 21 вересня 2012 року по 20 липня 2015 року у розмірі 104 231, 80 (сто чотири тисячі двісті тридцять одну гривню вісімдесят копійок), з яких: 33 516, 50 (тридцять три тисячі п»ятьсот шістнадцять гривень п»ятдесят копійок) - проценти за користування кредитними коштами, 8130, 50 (вісім тисяч сто тридцять гривень п»ятдесят копійок) - комісія за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості та 62 584, 80 (шістдесят дві тисячі п»ятьсот вісімдесят чотири гривні 80 копійок) - пеня.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати у розмірі 2383, 4230 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк