АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Слюсар Т.А., Кирилюк Г.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/4198/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Зарицька Ю.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у січні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за договорами позики в розмірі 535 330грн., 2 068грн. за прострочення грошового зобов'язання, 1 070грн. 66коп. - інфляційних збитків та 5 170грн. - процентів від суми позики та судовий збір в сумі 3 441грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 12 квітня 2011 року між ним та ОСОБА_6 був укладений договір позики, за яким ОСОБА_6 отримала від нього грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США, що підтверджується наданою розпискою від 12 квітня 2011 року. Позивач зазначив, що 20 квітня 2011 року між ним та ОСОБА_6 був укладений наступний договір позики, за яким ОСОБА_6 отримала від нього грошові кошти в розмірі 47 000 доларів США, що підтверджується наданою розпискою від 20 квітня 2011 року. Також позивач стверджував, що при написанні розписок він через довірливість не здійснив звірення даних ОСОБА_6 з її паспортними даними.

Крім того, позивач посилався на те, що у жодній із розписок ОСОБА_6 не вказала свого конкретного місця проживання, у зв'язку з чим 24 липня 2012 року до ОВІР (УГІРФО) м. Києва було надіслано запит адвоката про надання відомостей з Єдиної державної автоматизованої паспортної системи стосовно ОСОБА_6, на який ОВІР (УГІРФО) м. Києва 14 вересня 2012 року повідомило, що громадянка України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Києва, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Однак позичальником за розписками виступала жінка не ІНФОРМАЦІЯ_3, а приблизно ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв'язку із чим 16 жовтня 2012 року на адресу КП «Вітряні гори» було надіслано запит адвоката з проханням надати перелік осіб, зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1, число, місяць та рік їх народження, на який отримано відповідь, що за зазначеною адресою зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, тому дійсним позичальником за розписками виступала ОСОБА_3, а не ОСОБА_6, чиє прізвище, ім'я та по-батькові були обманним шляхом вказані, у даних розписках ОСОБА_3.

У червні 2015р. позивач зменшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача

- 2 -

20 000 доларів США, що еквівалентно 435 400грн., 47 000 доларів США - 1 023 190грн., судовий збір 3654грн.

Рішенням суду від 17 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивач посилається на порушення норм процесуального права та зазначає, що відповідач жодними доказами не спростувала доводів позивача щодо написання саме нею розписок. Заперечення на позовну заяву відповідача ґрунтуються тільки на її словах, проте не підтверджені будь-якими доказами, при цьому на думку позивача, висновок експерта взагалі спростовує всі заперечення відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення відповідача та її представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 12 квітня 2011р. ОСОБА_6 складено розписку про те, що позичено у ОСОБА_1 20 000 доларів. Розписка підпису особи, яка її склала, не містить. Крім того, ОСОБА_6 20 квітня 2011р. складено розписку про те, що позичено гроші у ОСОБА_1 у сумі 47 000 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що саме з відповідачем були укладені договори позики, які підтверджені наданими суду розписками.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

- 3 -

Отже, під час розгляду даного спору позивач повинен був довести, що договір позики ним був укладений саме з відповідачем і саме відповідачем були написані розписки про отримання грошових коштів.

Разом з тим, з тексту розписок вбачається, що вони написані ОСОБА_6, а не ОСОБА_3, до якої пред'явлено позов, а розписка від 12 квітня 2011р. взагалі не містить підпису особи, яка отримала грошові кошти у ОСОБА_1

Згідно висновку повторної комісійної судової почеркознавчої експертизи від 26 жовтня 2016р., складеного експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, рукописний текст у розписках від 12 квітня 2011р. та 20 квітня 2011р. виконаний не ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Враховуючи викладене та категоричне заперечення відповідача про знайомство з позивачем і укладення з ним договорів позики, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач повинен був надати докази не тільки укладення договору позики, а також укладення цих договорів саме з відповідачем, докази, що підтверджують знайомство з відповідачем.

Проте, ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду позивачем та його представниками не були надані докази, які б підтвердили, що позивач був знайомий з відповідачем на час укладення договорів позики і що саме відповідачем були написані розписки про отримання грошових коштів.

Пояснення позивача, допитаного судом першої інстанції у якості свідка, на думку колегії суддів, не є достатнім та належним доказом у підтвердження вищевикладених обставин, оскільки позивач є зацікавленою особою у вирішенні даного спору.

Інших доказів у підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано не було, а відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про недоведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що написання розписок саме відповідачем доведено висновком експерта, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки саме сумніви у обґрунтованості та повноті висновку експерта ОСОБА_8, стали підставою для призначення судом повторної і саме комплексної судової почеркознавчої експертизи, висновком якої не були підтверджені висновки первісної експертизи. При цьому, ні позивачем, ні його представники висновки повторної комплексної судової почеркознавчої експертизи спростовані не були.

Твердження у апеляційній скарзі про те, що укладення договорів позики саме з відповідачем підтверджено відповідями ОВІР м. Києва та КП «Вітряні гори» про реєстрацію відповідача за адресою м. Київ, пр.. Свободи, 5, кв.42, колегія суддів вважає безпідставними, так як розписки про отримання грошових коштів не містять інформації про місце проживання або реєстрації позичальника.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені відповідачем витрати за проведення повторної комісійної судової почеркознавчої експертизи у сумі 9 532грн. 24коп., які підтверджені документально.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015

- 4 -

року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 9 532грн. 24коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: