Справа № 296/8984/14-ц
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

"01" червня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі головуючого судді Шалоти К.В., розглянувши заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Житомирбудцукор» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Житомирбудцукор" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває справа №296/8984/14-ц за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Житомирбудцукор» (далі ТДВ «Житомирбудцукор») до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання за позивачем права власності на димову трубу, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул. Комерційна, 8 та позначена як «Д» на плані земельної ділянки.

31.05.2016 р. представник ТДВ «Житомирбудцукор» через канцелярію суду подав заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити ОСОБА_1 відчужувати, обтяжувати зобовязаннями димову трубу, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул. Комерційна, 8. Подана заява обґрунтовується тим, що відповідач вживає заходів щодо продажу спірного нерухомого майна для унеможливлення в подальшому здійснити стягнення на спірне майно.

Відповідно до частини першої та третьої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення справи по суті позовних вимог, визначених Цивільним процесуальним кодексом України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до частин першої статті 152 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом спору є визнання за ТОВ «Житомирбудцукор» права власності на димову трубу, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул. Комерційна, 8, що належить на праві власності ОСОБА_1

Імперативні приписи частини третьої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України та роз'яснення, викладені в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказують на те, що обов'язковою умовою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність ризику неможливості виконання гіпотетичного рішення суду про задоволення позову.

Згідно із частиною 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно частині 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, доводи представника позивача викладені в заяві про те, що відповідач вживає заходів щодо продажу спірного нерухомого майна а саме тим, що зараз триває вивезення особистих речей з приміщення котельні відповідачами, а громадян якого звуть Сергій заявляє, що він купив і котельню і трубу та завозить обладнання в котельню є голослівними та не підтверджені жодним доказом.

Крім того, як вбачається з доданого до заяви про забезпечення Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №56381078 від 31.03.2016 власником частини обєкту нерухомого майна за адресою: м.Житомир, вул. Комерційна, 8, а саме димової труби «Д» є ОСОБА_1 (запис №9464137), що спростовує викладені в заяві доводи представника позивача, що спірне майно начебто є відчуженим третій особі.

Враховуючи зазначене, виходячи із змісту поданої заяви та доводів наведених у ній представником позивача, суд дійшов висновку про її необґрунтованість та не вбачає підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись положеннями статей 151, 152, 153, 210, 293 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд м. Житомира -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви Товариства з додатковою відповідальністю «Житомирбудцукор» про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до офіційного тлумачення положення пункту 2 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України в Рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2010 від 28.04.2010 ухвала суду про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 294-296 Цивільного процесуального кодексу України. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя К. В. Шалота