Справа №461/2273/16-ц
Провадження №2/461/1006/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Государського А.В.

при секретарі Скаб В.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 банк ОСОБА_1» в особі Львівської дирекції, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсним кредитного договору

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до ПАТ «ОСОБА_4 банк ОСОБА_1» в особі Львівської дирекції, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсним кредитного договору мотивуючи вимоги тим, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №010/08-3/3817-в від 25.07.2008 року про надання кредиту в розмірі 104 000 доларів США на строк до 22 липня 2018 року для придбання нерухомого майна зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,65 % річних. Вважає вказаний договір недійсним, оскільки на момент його укладення банк не надав йому інформації передбачено ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема про загальну вартість кредитного продукту, можливість сплатити комісію при погашенні кредиту, тощо. Крім того, в порушення вимог п.3.8 Правил надання інформації банк не повідомив про валютні ризики та не надав інформацію про методику, яка використовуєься банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаний із конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитним договором та процентами за користування ним. У звязку із цим просить суд визнати недійсним Кредитний договір №010/08-3/3817в, укладений 25 липня 2008 року між АТ «ОСОБА_4 банк ОСОБА_1» та ОСОБА_3

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково надав письмові пояснення про те, що сума нарахованих відсотків у Додатку №1 та у Графіку погашення, що міститься у кредитному договорі не відповідає заявленій відсотковій ставці. Згідно графіку погашення сума відсоткової ставки, що підлягає до сплати за період із 31 липня 2008 року по 31 серпня 2008 року становить 1 518,12 доларів США, тоді як згідно з формули вказаної у його додаткових поясненнях повинна становити 1 466,77 доларів США, а відтак сума відсотків, зазначена у додатках до Кредитного договору перевищує дійсну суму відсотків на 852.29 доларів США, що свідчить про порушення банком вимог ст.11 ЗУ «Про захист прав споживача».

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, додатково надавши пояснення про те, що підписанням анкети заяви на кредит під комерційну іпотеку від 09.07.2008 року позивач підтвердив, що ОСОБА_4 надав йому в письмовій формі на в повному обємі інформацію передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 01.12.2005 року, що визначає надання інформації про умови кредитування. Крім того, представником відповідача ОСОБА_2 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки спірний кредитний договір укладено між сторонами 25.07.2008 року, а з позовною заявою ОСОБА_3 звернувся до суду лише 04.04.2016 року. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Поряд із тим, просить суд у разі задоволення позову накласти арешт на майно, яка є предметом застави на підставі ч.2 ст.1057-1 ЦК України.

Треті особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності третіх осіб на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.07.2008 року між ВАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1», правонаступником якого є відповідач - ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1», як кредитодавцем, та ОСОБА_3, як позичальником, укладено кредитний договір 010/08-3/3718в, згідно з яким ВАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1» надав позивачеві кредит в сумі 104 000 доларів США на строк по 22.07.2018 року для придбання нерухомого майна зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,65 % річних (а.с.6-10).

Згідно п.п.1.5 Кредитного договору кошти надавалися для придбання нерухомого майна нежитлового приміщення (обмінного пункту) площею 515,4 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Броди, вулиця Богуна, 1, та передано в іпотеку Банку, згідно Договору іпотеки №010/08-3/3817/в/1 від 25.07.2008 року (а.с.44-47).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 підписано анкету-заяву на кредит під комерційну іпотеку від 09.07.2008 року, що свідчить про те, що Банком надано в письмовій формі та в повному обсязі інформацію передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 01.12.2005 року, що визначає надання інформації про умови кредитування.

Пунктом 6.7 Кредитного договору передбачено, що Позичальник перед укладенням цього договору в письмовій формі повідомлений про всі умови споживчого кредитування в «ОСОБА_4 ОСОБА_1» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 року), що підтверджується повідомленням про Умови кредитування, які є невідємною частиною цього Договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана Позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною та своєчасною.

Додаток №1 до Кредитного договору №010/08-3/3817/в від 25.07.2008 року (а.с.10-11) на звороті) містить інформацію щодо сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, а також графіку погашення кредитної заборгованості у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватися Позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах встановлених цим договором (п.1.11.1 Кредитного договору).

Позичальник свідчить, що всі ризики, повязані з істотною зміною обставин, з яких Позичальник виходив при укладенні цього Договору, договору застави, Позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання цього Договору, договору застави, а також невиконання Позичальником зобовязань за вищевказаним договором (п.1.12.8).

Крім того, п.4.1.1. Кредитного договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим Договором строки, Позичальник зобовязаний сплатити Банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу вимог ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Матеріалами справи встановлено, що перед укладенням сторонами кредитного договору, банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10 травня 2007 року); сторони узгодили усі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплату відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особистим підписом засвідчив, що він ознайомився з умовами кредитного договору, а відтак укладення оспорюваного договору відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

Поряд з тим, представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 3, 4, 5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У відповідності до вимог п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на викладене, оскільки судом встановлено безпідставність позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Поряд з тим, суд вважає, що на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на те, що кредитні кошти було отримано позивачем під комерційну іпотеку обмінного пункту, а відтак на підставі ст. 88 ЦПК України, з позивача слід стягнути судові витрати на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.191, 192 215, 203, 256, 257, 267, 524, 533, 627, 638 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 банк ОСОБА_1» в особі Львівської дирекції, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 банк ОСОБА_1» 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.В. Государський