АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8278/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Лазаренко В.В.
Доповідач-Чобіток А.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Крижанівської Г.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа : Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідача та зазначав,що перебував з колишньою дружиною у шлюбі з 25 лютого 1997 року по 22 червня 2010 року.

В період шлюбу ними були придбані автомобілі,а саме: «Toyota Lexus» 2000 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 88 000 грн. автомобіль «Lexus-RX 300»,2006 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 228 000 грн.,автомобіль «Toyota Rav4» 2000(2001) року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_3 -128 000 грн., автомобіль «Honda Accord»,1997 (1996)року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_4 -54 000 грн..

В порядку поділу майна подружжя просив виділити йому автомобіль «Toyota Lexus» 2000 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_1,автомобіль «Toyota Rav4» 2000(2001) року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_3 виділити автомобіль «Lexus-RX 300», 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль «Honda Accord»,1997 (1996) року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 та стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 33 000 грн..

В подальшому позивач збільшив позовні вимоги і остаточно просив, виділити йому автомобіль «Toyota Lexus» 2000 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_1,а у ОСОБА_3 залишити автомобіль «Honda Accord»,1997 (1996) року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_4 . Крім того просив поділити грошову суму 100 000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 25.11.2014 року становить 1 500 000 грн.,які були внесені на депозит в ПАТ «Банк Український капітал» на ім.»я відповідача під 12.5 % річних та 12 293,35 доларів США нарахованих процентів, що по курсу НБУ становить 184400 грн.25 коп. та стягнути з відповідача на його користь 750 000 грн. та нараховані проценти в сумі 92 200 грн.12 коп..

Посилаючись на будівництво будинку у 2007 році за спільні кошти , просив визнати за ним майнові права на Ѕ частину цього будинку, загальною площею 553,2 кв.м та котельню літ. «А» площею 20,6 кв.м, що розташований за адресою:АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію вартості його частки у спільному майні в розмірі 80 194,63 грн..

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2015 року позов задоволено частково. Вирішено в порядку поділу майна подружжя виділити ОСОБА_2 на праві власності автомобіль «Toyota Lexus» 2000 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 158782 грн.25 коп.,ОСОБА_3 автомобіль «Honda Accord»,1997 (1996)року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_4 вартістю 101250 грн.. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості його частки у спільному майні в розмірі 80 194,63 грн..

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні його позовних вимог щодо визнання за ним майнових прав на Ѕ частину спірного будинку та поділу грошових коштів. Зазначає, що суд при ухваленні рішення в цій частині не правильно застосував норми матеріального права та невірно прийшов до висновку,що вказані грошові кошти є особистим майном відповідача.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що з 25.02.1997 року до 22.06.2010 року, сторони у справі перебували у шлюбі.

Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 21.05.2013 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна. Виділено кожному з колишнього подружжя по Ѕ частині квартир АДРЕСА_2, АДРЕСА_3.Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою:АДРЕСА_1, а також садовий будинок, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 17,30 кв.м..

При цьому вказаним рішенням встановлено ту обставину, що на підставі дарування акцій від 18.12.2003 року, посвідченого Чаренцевим 3., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 3677, ОСОБА_3 отримала в дар від ОСОБА_6 прості іменні акції ВАТ «Комінформсистема» в кількості 233 913 штук, номінальною вартістю 2 339, 13 грн. (а.с.32, м №1). 19 грудня 2003 року ОСОБА_3 відчужила прості іменні акції ВАТ Комінформсистема» за договором дор. 03-К-032-02 та договором прод. 03-К-032-11 від .12.2003 року за ціною 1 343 750,00 грн. (а.с.33, том №1). Вказані гроші в розмірі 1 343 750,00 грн.були покладені позивачкою ОСОБА_3 на депозитні рахунки в АТ «Райффайзен іанк Аваль», що підтверджується довідкою АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 17.04.2013 року за 97-0-3-00/271 та виписками по особовомим рахункам ОСОБА_3 по депозитних вкладах в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 221-242, том №1, а.с.26-28, том №2) .

Під час шлюбу сторонами також було придбано наявне на даний час наступне майно: автомобіль «Toyota Lexus» 2000 року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 158782 грн.25 коп.; автомобіль «Honda Accord»,1997 (1996)року випуску,реєстраційний номер НОМЕР_4 вартістю 101250 грн., поділ якого при ухваленні рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 21.05.2013 року не відбувався.

Крім того встановлено, що на земельній ділянці, що розташована за адресою:АДРЕСА_1 збудовано будинок, загальною площею 553,2 кв.м, житловою площею 143,1 кв.м, який на час розгляду справи у суді першої інстанції введений в експлуатацію.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що вищевказані автомобілі були набуті сторонами під час шлюбу, а тому є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя , в зв»язку з чим здійснив їх розподіл відповідно до вимог ст. ст.60,69,70 СК України.

Відмовивши в решті позовних вимог ОСОБА_2, суд виходив з того, що будинок, збудований на земельній введений в експлуатацію, що виключає можливість розгляду позовних вимог щодо визнання за позивачем майнових прав на Ѕ частину об»єкту незавершеного будівництва, встановивши при цьому, що грошові кошти, які ОСОБА_2 вимагав поділити як спільну власність подружжя, є особистою власністю відповідача, в зв»язку з чим відмовив і у зазначеній частині вимог.

Таке рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідним нормам матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Відповідно до п. 2 , 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй , йому особисто.

Відповідно до роз»яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за № 11 від 21.12.2007 року , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Зазначаючи про те, що грошові кошти в розмірі 100 000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 25.11.2014 року становить 1 500 000 грн.,які були внесені на депозит в ПАТ «Банк Український капітал» на ім»я відповідача під 12.5 % річних та 12 293,35 доларів США нарахованих процентів, є спільною власністю сторін, ОСОБА_2 будь-яких доказів, які б підлягали оцінці відповідно до ст. 212 ЦПК України , зазначеному не надав та наявність джерела належних йому грошових коштів, які ним вносились на вказаний рахунок, як про це він зазначає, не підтвердив.

В зв»язку з зазначеними обставинами підстави вважати, що у позивача були наявні грошові кошти, які ним вносились на рахунок відкритий на ім»я відповідача, відсутні.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено особисту власність на вказані грошові кошти, що і враховано судом першої інстанції при вирішенні даної справи.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України , відповідно до якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Колегія суддів вважає, що судом правильно відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні його вимоги про визнання за ним майнових прав на 1/2частину незавершеного будівництва - будинку загальною площею 553,2 кв.м, збудованого на земельній ділянці, що розташована за адресокхАДРЕСА_1 , оскільки останній , введено в експлуатацію, що виключає можливість розгляду даної вимоги, а позовні вимоги з даного питання ОСОБА_2 не змінювались, внаслідок чого судом вирішено дану справу в межах позовних вимог.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2.

Разом з цим колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат, оскільки позивачем за проведення судової автотоварознавчої експертизи № 8785/14-54 від 30.09.2014 року сплачено 1 722 грн. 00 коп. , проте при вирішенні даної справи суд першої інстанції вказану суму відповідно до ст. 88 ЦПК України між сторонами не розподілив.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково .

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року змінити в частині вирішення питання про судові витрати та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 861 грн. 00 коп. витрат за проведення автотоварознавчої експертизи.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді