Справа № 586/497/16-ц
Номер провадження 6/586/619/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року Середино-Будський районний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді Дубінчиної Т.М.

при секретарі - Поповій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. С-Буді подання державного виконавця Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумський області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням,

в ст а н о в и в :

Державний виконавець звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , яке мотивує тим, що на виконанні у Ямпільському міжрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіально управління юстиції перебуває виконавче провадження №49479073 від 26.11.2015 з виконання виконавчого листа №586/867/14-ц від 18.11.2015 виданого С-Будським райсудом про стягнення с ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 276814,19 грн. на користь ПАТ «Дельта Банк».

Державним виконавцем Картавенко Олегом Володимировичем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», 26.11.2015 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено сторони у визначеному законодавством порядку.

Відповідно до вимог ст.27 Закону державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення.

Загальна сума боргу с урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій складає 304 595,60 грн.

Враховуючи викладене, більше одного року рішення суду не виконується, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням., просить тимчасово обмежити право виїзду ОСОБА_1 без вилучення паспорту до виконання своїх зобов'язань за рішенням суду.

Державний виконавець в судове засідання не з"явився, просить суд розглянути подання без участі представника ДВС, подання підтримують повністю.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України :" У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беоруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється."

Суд, дослідивши матеріали подання та виконавчого провадження, вважає, що дане подання не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав.

Згідно зі ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах знаходиться на території України гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенціїта у Першому протоколі до неї та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Виходячи з наведеного, при вирішенні питання про тимчасове обмеження конституційного права, державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Стаття 6 вказаного Закону визначає підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон. Так, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

В своєму поданні державний виконавець посилаючись на ст. 6 вищезазначеного Закону зазначає, що громадянинові України, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у двох випадках:

- якщо діяють неврегульовані аліментні, договірні чи інші неврегульовані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (пункт 2 ч. 1 ст. 6 Закону);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) (пункт 5 ч. 1 ст. 6 Закону).

Пунктом 18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Тобто, зазначене звернення здійснюється в межах повноважень державного виконавця як посадової особи органу державної влади.

Таким чином, відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" правом на звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України, державний виконавець наділений лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, що узгоджується з пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", але при наявності обставин, що зазначені в пункті 2 ч. 1 ст. 6 цього Закону, підстави для звернення до суду з приводу тимчасового обмеження у державного виконавця відсутні.

Як вбачається з роз»яснень Верховного Суду України, наведених в листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», за змістом пункту 2 ч. 1 ст. 6 Закону, можливість обмеження у виїзді не пов'язується з розглядом цивільних справ, а передбачається така можливість для громадян суб'єктів цивільних відносин, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

За змістом ст. 11 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, одним з обовязків державного виконавця є повнота виконавчих дій.

Згідно ст. 6 ч. 1. п. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем виконані не всі дії, які б давали підстави для тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України, зокрема неповнота вчинння виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відсутність відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження.

Виконавчий лист видано Середино-Будським районним судом 18.11.2015 року.

Виконавче провадження відкрито державним виконавцем 26.11.2015 року та надано термін боржнику добровільно виконати рішення суду в семиденний термін з дня винесення постанови.

В матеріалах, доданих до подання немає відомостей, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження надіслана боржнику .

За змістом ст. 31 ч. 1 Закону України Про виконавче провадження копії постанов про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За таких обставин суд вважає, що боржник не був обізнаний про відкрите виконавче провадження.

Крім того, за вивченими матеріалами подання вбачається, що 19.05.2016 року був складений акт державного виконавця , в якому зазначено, що зі слів секретаря Очкинської сільради боржник працює у СТОВ " Обрій ". Як вбачається з відповіді за " НОМЕР_1 на запит Державного виконавця до Пенсійного фонду, ОСОБА_1 працює у СТОВ " Обрій ."

Згідно ст. 32 ч. 1 п. 2 Закону України Про виконавче провадження заходами примусового виконання рішень серед іншого є звернення стягнення на заробітну плату.

Крім того, як вбачається з повідомлення відділу Держгеокадастру у Середино-Будському районі Сумської області від 21.12.2015 року за № 396/2-15 , у ОСОБА_1 знаходитсья у власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( пай) на території Очкинської сільради пл.8,21 га.

В матеріалах подання відсутні докази направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження з повідомленням про вручення та докази ухилення боржника від виконання рішення суду. Суду не надана довідка- розрахунок заборгованності боржника . Крім того, Державним виконавчем не перевірено найвність майна за місцем проживання боржника, на яке можливо обернути стягнення . Також в поданні не зазначено мету тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та докази, які свідчать, що останній намагається покинути територію України, маючи на меті ухилення від виконання рішення суду.

Суд вважає хибним та неприпустимим посилання державного виконавця як на підставу своїх вимог про тимчасове обмеження боржнику у праві виїзду за межі України наявність заборгованості .

Суд вважає, що неможливо, виходячи лише з одних формальних міркувань - наявності заборгованості, як зазначено в поданні державного виконавця, обмежувати особу у праві виїзду за межі України.

При розгляді заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Аналізуючи матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що в поданні державного виконавця йдеться лише про наявність боргових зобов'язань та що вони не погашені, а ні доводів, ні доказів, які саме дії свідчать про ухилення боржника від виконання цих зобов'язань та його намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, доведення яких є обов'язковою умовою для встановлення для боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України, як в поданні так і в матеріалах справи немає.

З урахуванням наведеного, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Тягар доказування факту ухилення покладається на державного виконавця.

Враховуючи вимоги закону, наявність не виконаних зобов'язань не є достатньою підставою для обмеження боржника у його конституційному праві на свободу пересування. Вказані обмеження можуть бути застосовані як крайній захід впливу на боржника при доведеності як факту вчинення посадовими особами виконавчої служби передбачених Законом України "Про виконавче провадження" процесуальних дій з примусового виконання судового рішення, так і факту ухилення боржника і здійснення перешкод щодо примусового виконання судового рішення.

В висновках Верховного Суду України, що викладені в судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року зазначено, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

З наведеного можна зробити висновок, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як один з найсуворіших заходів, що пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання, виникає винятково лише у разі доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням зобов'язань, тобто, наявність лише самого зобов'язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобов'язання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Отже, за таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення подання державного виконавця в зв»язку з недоведеністю факту ухилення боржника від виконання боргових зобов'язань.

Доводи державного виконавця , викладені у поданні не обґрунтовано мотивами, які заслуговують на увагу суду.

Таким чином, , вивчивши матеріали подання, проаналізувавши вищезазначені нормативні акти, суд прийшов до висновку, що в поданні необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 377-1, 209, 210 ЦПК України -

У Х В А Л И В:

Відмовити в поданні Державному виконавцю Ямпільського міжрайонного відділу ДВС ОСОБА_2 щодо тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Середино-Будський районний суд шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня проголошення ухвали - апеляційної скарги.

Ухвала виконана суддею на компютері в нарадчій кімнаті.

Суддя Т.М.Дубінчина