У Х В А Л А

4 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 5 травня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у Львівській області, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року позов задоволено. Застосовано наслідки недійсності нікчемної угоди до договору про співпрацю від 28 жовтня 2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, усунуто перешкоди у здійсненні позивачем права розпорядження належним йому майном, шляхом звільнення ОСОБА_4 належних йому приміщень 3-1, 3-2 квартири 3, 5-1, 5-2, 5-5 квартири 5 і частини приміщення 5-4 квартири АДРЕСА_1 згідно технічних паспортів від 19 червня 1995 року і відповідних правовстановлюючих документів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 щодо застосування наслідків недійсності нікчемної угоди до договору про співпрацю від 28 жовтня 2009 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і усунення перешкод у здійсненні права власності майном шляхом звільнення ОСОБА_4 приміщень 3-1, 3-2 квартири 3; 5-1, 5-2 квартири 5 і частини приміщення 5-4 квартири АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту від 19 червня 1995 року скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 5 травня 2015 року роз'яснено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року фактично залишено без змін рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 щодо застосування наслідків недійсності нікчемної угоди до договору про співпрацю від 28 жовтня 2009 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і усунення перешкод у здійсненні права власності майном шляхом звільнення ОСОБА_4 приміщень 3-1, 3-2 квартири 3; 5-1, 5-2 квартири 5 і частини приміщення 5-4 квартири АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту від 19 червня 1995 року і відповідних правовстановлюючих документів. А в решті задоволених позовних вимог це рішення суду першої інстанції скасовано та у задоволенні цих вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року у частині, залишеній без змін рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, та рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішень порушується питання про скасування рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 5 травня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року та ухвалення нового судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України: невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 215, 216 та 228 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, 20 травня 2015 року, 3 червня 2015 року (у справах № 6-217цс15 та № 6-412цс15), 24 червня 2015 року (у справах № 6-472цс15 та № 6-532цс15), 1 липня 2015 року, 6 липня 2015 року, 30 вересня 2015 року (у справах № 6-54цс15 та № 6-663цс16).

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у частині, залишеній без змін рішенням апеляційної інстанції, та рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог частково, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що оспорюваний правочин укладено без згоди власника приміщень та цим порушено його конституційне право на безперешкодне користування й розпорядження власним майном, а тому спірний договір є нікчемним, що тягне застосування правових наслідків недійсності правочину, встановлених статтею 216 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині вимог про усунення перешкод у здійсненні позивачем права розпорядження належним йому майном шляхом звільнення відповідачем приміщень 3-1, 3-2 квартири 3; 5-1, 5-2 квартири 5 і частини приміщення 5-4 квартири АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції вважав, що належні докази на підтвердження того, що відповідач фактично займав вказані приміщення, відсутні.

У постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, 20 травня 2015 року, 3 червня 2015 року (у справах № 6-217цс15 та № 6-412цс15), 24 червня 2015 року (у справах № 6-532цс15 та № 6-472цс15), 30 вересня 2015 року (у справах № 6-663цс15 та № 6-54цс15), що надані заявником, як приклади, предметом розгляду суду було визнання незаконними рішень селищних рад, недійсними державних актів на право власності на землю, визнання права власності на земельні ділянки, у яких встановлено неправильне застосування судом касаційної інстанції норм статті 125 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при ухваленні рішень про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, а також звернуто увагу на необхідність враховувати вину сторін або однієї з них у намірі порушити публічний порядок при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року, що надана заявником, як приклад, предметом спору були правовідносини щодо скасування розпорядження районної державної адміністрації про передачу у власність земельних ділянок, визнання недійсним державного акта на право власності на землю та повернення земельних ділянок.

У постанові Верховного Суду України від 6 липня 2015 року, що надана заявником, як приклад, предметом розгляду суду було те, що договір факторингу не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а тому не може бути визнаний нікчемним.

Таким чином, порівняння змісту постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа - Головне управління юстиції у Львівській області, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 червня 2014 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 5 травня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко В.М. Сімоненко