Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/952/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

17.05.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 16.02.2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона, починаючи з 09.02.1996 року, займала посаду головного бухгалтера в Кіровоградському обласному бюро судово-медичної експертизи, яке у подальшому перейменовано в Комунальний заклад «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» ( далі КЗ «КОБСМЕ»). Наказом начальника КЗ «КОБСМЕ» №67-к від 07.05.2015 року прийнято наказ № 67-к, відповідно до якого її було звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів України про працю.

Вважала, що наказ про її звільнення є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки він не містить такої кваліфікуючої ознаки для звільнення за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, як застосування до неї раніше заходів дисциплінарного чи громадського стягнення, а також не містить інформації щодо останнього дисциплінарного проступку.

Посилалась на те, що звільнення її з роботи є незаконним, оскільки у порушення вимог ст.43 КЗпП України воно проведено без попередньої згоди на це виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої вона є. Крім того, при обранні такого заходу дисциплінарного стягнення як звільнення з роботи відповідач не дотримався вимог ч.3ст.149 КЗпП України щодо врахування ступеня тяжкості вчиненого проступку, заподіяної ним шкоди, обставин, за яких вчинено проступок, попередню роботу працівника. Застосування до неї раніше двічі таких заходів стягнення як догана за порушення трудової дисципліни було безпідставним та вчинено з порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення ( без відібрання від неї письмових пояснень ).

Незаконне звільнення з роботи завдало їй моральної шкоди у вигляді тяжких душевних переживань, приниження її ділової репутації, необхідності докладати додаткових зусиль до організації свого життя.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.124-125) просила визнати протиправним і скасувати наказ начальника Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 07.05.2015 року за № 67-к щодо звільнення її з посади головного бухгалтера Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» на підставі пункту 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів України про працю; поновити її на посаді головного бухгалтера Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи»; стягнути з відповідача на її користь 18387,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням податків, обов'язкових зборів та платежів, а також компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 16.02.2016 року позов задоволено частково: визнано протиправним і скасовано наказ Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 07.05.2015 року за № 67-к; поновлено ОСОБА_5 на посаді головного бухгалтера Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи»; стягнуто з Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» на користь ОСОБА_5 19030,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 2000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Вказує на те, що на час видання наказу про звільнення, позивачка мала два незнятих дисциплінарних стягнення, факт невиконання нею вимог, що містилися у листі Департаменту охорони здоров»я Кіровоградської ОДА від 23.04.2015 року № 21-2342/01.02/1, доведений належними та допустими доказами, згода на звільнення позивачки була надана профкомом первинної профспілкової організації КЗ «КОБСМЕ» 22.06.2015 року, а тому ОСОБА_6 звільнена на законних підставах. У порушення норм процесуального права суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачка не пов»язувала незаконність звільнення із відсутністю факту вчинення нею останнього дисциплінарного проступку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника КЗ «КОБСМЕ» Фільштейна В.Л., який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_5 та її представника адвоката Кушнірова О.М., які заперечили проти доводів скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов у частині визнання незаконним і скасування наказу про звільнення ОСОБА_5 за п.3ч.1ст.40 КЗпП , поновлення її на роботі на посаді головного бухгалтера КЗ «КОБСМЕ», суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність відповідачем факту вчинення позивачем порушення трудової дисципліни у вигляді ненадання нею інформації за запитом Департаменту охорони здоров»я Кіровоградської обласної державної адміністрації від 23.04.2015 року, а отже, і про відсутність підстав для звільнення позивачки за п.3ч.1ст40 КЗпП. Крім того, суд встановив, що розгляд профспілковим комітетом первинної профспілкової організації медичних працівників КЗ «КОБСМЕ» подання начальника КЗ «КОБСМЕ» щодо звільнення ОСОБА_5 з роботи за п.3ч.1ст.40 КЗпП здійснено з порушенням процедури, встановленої ч.2ст.43 КЗпП ( за її відсутності), оскільки вона не була повідомлена про розгляд цього питання. Також суд вважав, що відповідач, у порушення вимог ч.3ст.149 КЗпП , при обранні виду дисциплінарного стягнення не врахував факт відсутності заподіяної проступком шкоди, високу кваліфікацію та сумлінну попередню роботу позивача.

Перевіривши законність і обгрунтованість судового рішення в порядку та межах, визначених ст.ст. 303, 304 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процессуального права, що відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Встановлено, що позивач з 09.02.1996 року працювала на посаді головного бухгалтера у Кіровоградському обласному бюро судово-медичної експертизи, яке 28.05.2012 року переіменоване у комунальний заклад «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Наказом начальника КЗ «КОБСМЕ» №67-к від 07.05.2015 року ОСОБА_5 звільнено із займаної посади за п.3ч.1ст.40 КЗпП за систематичне невиконання функціональних обов»язків, попереднє застосування заходів дисциплінарного стягнення у вигляді доган.

Згідно із роз»ясненнями, що містяться у пунктах 18, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з»ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевіряти їх відповідність законові. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з»ясовувати, у чому конкретно проявилось правопорушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4, 7, 8 ст.40 і пунктом 1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалась при звільненні ступінь тяжкості вчиненного проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що на час звільнення позивачки були чинними накази начальника КЗ «КОБСМЕ» №53 від 17.06.2014 року та №58 від 01.12.2014 року про оголошення їй догани за порушення трудової дисципліни. Отже, ОСОБА_5 на час вирішення питання про її звільнення двічі притягувалась до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни. Ці дисциплінарні стягнення нею оскаржені не були (ст.150 КЗпП України) та є незнятими з неї.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність факту вчинення позивачем порушення трудової дисципліни, за вчинення якого 07.05.2015 року відповідач застосував до неї дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення її з посади за п.3ч.1ст.40 КЗпП України та про порушення процедури застосування такого стягнення, що свідчить про незаконність такого звільнення.

Оскільки ОСОБА_5 заперечувала факт передання їй на виконання листа департаменту охорони здоров»я Кіровоградської ОДА від 23.04.2015 року №21-2342/01.02/1 про надання інформації, суд першої інстанції, правильно застосувавши норми процесуального права, належним чином перевірив доводи позивачки та заперечення проти цих доводів відповідача та дійшов висновку про недоведеність відповідачем факту порушення ОСОБА_5 посадових обов»язків чи трудової дисциплини або правил внутрішнього трудового розпорядку щодо несвоєчасного подання КЗ «КОБСМЕ» інформації відповідно до зазначеного листа.

Відповідно до посадової інструкції головного бухгалтера КЗ «КОБСМЕ», затвердженої начальником КЗ «КОБСМЕ» 05.07.2013 року, головний бухгалтер безпосередньо підпорядковується начальнику КОБСМЕ (п.3 р.1) та здійснює керівництво працівниками бухгалтерії бюро (п.4р.1), керує працівниками бухгалтерського обліку бюро та розподіляє між ними посадові завдання та обов»язки (п.13р.Ш)

Згідно із наказом начальника КЗ «КОБСМЕ» №18 від 02.01.2015 року виконання обов»язків працівника канцелярії та відповідальність, зокрема, за прийом всієї вхідної кореспонденції та документації, реєстрацію та передачу у відділи та відділення, ведення журналів вхідної та вихідної документації покладено на молодшу медичну сестру відділу судово-медичної експертизи трупів ОСОБА_9

У письмових поясненнях начальник КЗ «КОБСМЕ» ОСОБА_10 повідомив, що ведення діловодства в КЗ «КОБСМЕ» здійснюється відповідно до Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою КМУ від 30.11.2011 року №1242, ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» та інших нормативно-правових актів (а.с.110).

Судом встановлено, що документ, який надійшов по електронній пошті 24.04.2015 року, не було зареєстровано, не передано на розгляд особі, якій він був адресований - керівнику КЗ «КОБСМЕ». Свідок ОСОБА_11, яка працює заступником начальника КЗ «КОБСМЕ» з економічних питань, пояснила, що відповідальними за надання інформації на лист є керівник закладу, вона та головний бухгалтер. Не заперечувала відсутність на документі резолюції керівника закладу про доручення виконання завдання ОСОБА_5 Вказала, що вона, як економіст, відповідає, зокрема, за планування бюджету закладу, а головний бухгалтер - за його виконання.

Отже, надання інформації на запит вищестоящої організації за зазначеним листом за таких обставин не входило безпосередньо до функціональних обов»язків головного бухгалтера.

Та обставина, що фактично документ було отримано бухгалтером по заробітній платі ОСОБА_12, яка у той же день передала лист ОСОБА_5, оскільки начальник та його заступник були відсутні на своїх робочих місцях з поважних причин, не свідчить про наявність формального порушення позивачкою своїх посадових обов»язків, що призвело до невиконання завдання у встановлений строк. Відповідачем не надано доказів, що головний бухгалтер зобов»язаний здійснювати керівництво закладом за відсутності його начальника та заступника, за виключенням працівників бухгалтерії. Поведінка ОСОБА_5, яка за правилами ділової етики, мала би повідомити керівника закладу про отримання запиту щодо надання інформації від вищестроящої організації за його відсутності, могла бути предметом обговорення у трудовому колективі із можливим застосуванням заходів громадського стягнення і тільки. Відповідач не наддав суду належних та допустимих доказів щодо урегулювання ним питання отримання та реєстрації вхідної кореспонденції, яка надходить до закладу після 15-ї години ( після закінчення роботи канцелярії), покладення на головного бухгалтера обов»язків начальника закладу за його відсутності на робочому місці і зокрема 23.04.2015 року.

Доводи відповідача про те, що відповідно до п.7р.Ш посадової інструкції головний бухгалтер повинен брати участь у підготовці та поданні інших (крім тих, що зазначені у п.6 цього ж розділу) видів періодичної звітності, які передбачають підпис головного бухгалтера, до органів вищого рівня у відповідності з нормативними актами, затвердженими формами та інструкціями, не спростровують висновку суду першої інстанції про те, що запит про надання інформації не був направлений безпосередньо ОСОБА_5 як головному бухгалтеру, не всі питання належали до компетенції головного бухгалтера, оскільки їх частина стосувалася планування видатків, формально позивачка не отримала від керівника закладу завдання надати інформацію за документом повністю або частково. Перевіряючи обставини щодо наявності у діях позивачки дисциплінарного проступку, за вчинення кого вона булла звільнена з роботи, суд першої інстанції не вийшов за межі позовних вимог, як на те посилається відповідач. Правильним є також і висновок суду про те, що дача згоди на звільнення позивачки профспілковим комітетом була здійснена з порушенням встановленого порядку, а саме за її відсутності під час розгляду данного питання та без належного повідомлення її про час його розгляду, що також свідчить про порушення відповідачем порядку звільнення, передбаченого ст.43 КЗпП України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про незаконність звільнення позивачки за п.3ч.1ст.40 КЗпП України.. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процессуального права, що відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги КЗ «КОБСМЕ» і залишення його без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скарзу КЗ «Кіровоградське обласне бюро судово-медичної експертизи» відхилити, а рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 16.02.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили из моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА: І.М.Белінська

СУДДІ: В.А.Франко

О.І.Чельник