Справа № 739/699/16-ц
Провадження № 2/739/194/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"01" червня 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» про стягнення витрат, пов'язаних з виконанням доручення, стягнення винагороди та пені,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка), звернулася до суду з позовом до ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» (далі - відповідач) про стягнення витрат, здійснених на виконання доручення у розмірі 40 150 грн. 87 коп., винагороди у розмірі 2 212 грн. 56 коп. та пені за порушення строків відшкодування витрат і виплату винагороди у розмірі 4 411 грн. 89 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем 29 травня 2013 року було укладено договір доручення №276/а відповідно до якого позивачка зобов'язалася організувати заготівлю сировини у виробників сільськогосподарської продукції та здавачів сировини, проведення розрахунків з сільськогосподарськими виробниками та здавачами сировини від імені відповідача. У червні та липні 2013 року на виконання вказаного договору вона здійснювала заготівлю та доставку сировини відповідачу за власні кошти у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 40 150 грн. 87 коп. Також відповідач заборгував їй винагороду за здійснену у липні 2013 року заготівлю сировини у розмірі 2 212 грн. 56 коп. Посилаючись на наявність зазначеної вище заборгованості вважає, що відповідач також зобов'язаний сплатити їй пеню за порушення строків відшкодування витрат і виплати винагороди у розмірі 4 411 грн. 89 коп.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю, при цьому пояснила, що вона належним чином виконала свої зобов'язання за вказаним вище договором та витратила власні кошти на його виконання, які відповідач зобов'язався їй повернути, однак до теперішнього часу цього не зробив. Також відповідач заборгував їй винагороду згідно договору у розмірі 2 212 грн. 56 коп. Зважаючи на наявність заборгованості відповідач зобов'язаний сплатити їй пеню у розмірі 4 411 грн. 89 коп. ЇЇ необдноразові звернення до відповідача з приводу виплати вказаної заборгованості позитивних результатів не дали. Проти розгляду справи з постановлення заочного рішення не заперечувала.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини своєї неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подав. За таких обставин, враховуючи позицію позивачки, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, з постановленням заочного рішення.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 29 травня 2013 року між позивачкою, як фізичною особою-підриємцем (а.с. 7) та відповідачем було укладено договір-доручення №276/а (далі - договір) відповідно до якого позивачка зобов'язалася організувати заготівлю великої рогатої худоби, коней та свиней (далі - сировини) в живій вазі у виробників сільськогосподарської продукції та здавачів сировини, здійснювати розрахунки з сільгоспвиробниками та здавачами сировини за рахунок коштів та від імені довірителя. Строк дії договору визначений до 31 грудня 2013 року.

При укладенні вказаного договору сторони керувалися положеннями статті 1000 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відповідно до яких за до договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором.

Також 29 травня 2013 року відповідачем згідно укладеного договору позивачці було видано доручення на організацію заготівлі сировини (а.с.11).

04 та 12 червня 2013 року позивачкою за власний рахунок було здійснено заготівлю для відповідача сировини на суму 34 250 грн. 90 коп. та 22 552 грн. 00 коп. відповідно, а загалом на суму 56 802 грн. 90 коп., частину яких у сумі 16 652 грн. 03 коп. була відшкодована відповідачем (а.с. 12-16). Відповідно позивачці не було відшкодовано витрати, здійснені нею на виконання доручення відповідача, у розмірі 40 150 грн. 87 коп. (56 802 грн. 90 коп. - 16 652 грн. 03 коп.).

Пунктом 2 частини першої статті 1007 ЦК України передбачено, що довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором, відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення.

Як вбачається з пояснень позивачки на час розгляду справи судом відповідач не відшкодував їй здійснені нею витрати на виконання доручення у вказаному вище розмірі.

Частиною першою статті 1002 ЦК України передбачено, що повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3.2.4 договору визначено обов'язок довірителя за здійснення дій, передбачених даним договором, виплачувати повіреному по факту виконання робіт належну йому винагороду, розмір якої визначається відповідно до пунктів 3.2.5, 3.2.5.2, 3.2.5.3 договору.

Пунктом 3.2.5.1 договору передбачено, що у випадку закупівлі сировини повіреним за цінами нижчими, ніж встановлено довірителем, винагорода розраховується з врахуванням зазначеної різниці і зазначається у відповідному протоколі, що підписується сторони і є невід'ємною частиною цього договору.

17 липня 2013 року позивачкою здійснено заготівлю сировини для відповідача на суму 10 810 грн. 20 коп. у зв'язку з чим позивачка отримала право на винагороду від відповідача у розмірі 2 202 грн. 86 коп., а не у розмірі 2 212 грн. 56 коп. (а.с. 17-18). Вказана винагорода, як вбачається з пояснень позивачки, на час розгляду справи їй не сплачена.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки в ході судового розгляду доводи позивачки про наявність у відповідача перед нею заборгованості з відшкодування витрат на виконання доручення у сумі 40 150 грн. 87 коп. підтвердилися, суд вважає за необхідне задовольнити вказану позовну вимогу повністю, а позовну вимогу про стягнення винагороди за виконання доручення задовольнити частково у розмірі 2 202 грн. 86 коп.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може бути забезпечено неустойкою (штрафом, пенею), якою згідно частини першої статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною першою статті 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконання або неналежним виконанням зобов'язання.

Пунктом 4.6 договору визначено, що за порушення строків відшкодування витрат і виплати винагороди повіреному довіритель виплачує останньому пеню в розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Як встановлено судом відповідач не здійснив відшкодування позивачці понесених останньою на виконання доручення витрат у розмірі 40 150 грн. 87 коп. та не виплатив належну їй винагороду за виконання доручення у розмірі 2 202 грн. 86 коп. Отже, позивачка має право на стягнення з відповідача пені за нездійсннення відшкодування їй витрат на виконання доручення у період з 13 червня 2013 року по 20 квітня 2016 року та невиплату винагороди за період з 18 липеня 2013 року по 20 квітня 2016 року у розмірі 4 411 грн. 89 коп. відповідно до здійсненого нею розрахунку, який суд визнає обгрунтованим. Отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 551 грн. 08 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 530, 546, 550, 610, 611, 1000, 1007 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» про стягнення витрат, пов'язаних з виконанням доручення, стягнення винагороди та пені - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) в якості відшкодування витрат, здійснених у зв'язку з виконанням договору доручення №276/а від 29 травня 2013 року 40 150 (сорок тисяч сто п'ятдесят) гривень 87 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» на користь ОСОБА_1 винагороду за виконання договору доручення №276/а від 29 травня 2013 року у сумі 2 202 (дві тисячі двісті дві) гривні 86 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» на користь ОСОБА_1 пеню за порушення строків відшкодування витрат та виплату винагороди за договором доручення №276/а від 29 травня 2013 року у розмірі 4 411 (чотири тисячі чотириста одинадцять) гривень 89 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 08 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Суддя В.В. Чепурно

Повний текст рішення складено 03 червня 2016 року.