Справа № 495/3605/16-ц
Ухвала

Про відмову в задоволенні подання

13 травня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово судді Прийомової О.Ю.

за участю секретаря Савенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області подання Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з поданням, попередньо погодивши його з начальником Білгород-Дністровського міськрайонного ВДВС, про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що в провадженні відділу державної виконавчої служби з 31.01.2014 року по теперішній час перебуває виконавче провадження з виконання вимог виконавчого листа №2-2286 від 09.07.2008 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку )доходу) щомісячно, на користь утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

31.01.2014 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження на виконання вимог вищевказаного виконавчого листа, про що винесена відповідна постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам.

Боржник ОСОБА_1 неодноразово викликався до відділу ДВС, але жодного разу не зявлявся до державного виконавця. Згідно телефонної розмови з боржником, було встановлено, що останній офіційно ніде не працює, аліменти не сплачує, боржника у телефонному режимі було ознайомлено із аліментною заборгованістю та із сумою аліментів, яку він повинен сплачувати як безробітній, відповідно до вимог ст. 195 СК України.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, боржник ОСОБА_1 взагалі не сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в результаті чого утворилась аліментна заборгованість, яка станом на 30.04.2016 року складає 50 301,03 грн.

Боржник ОСОБА_1 значиться власником нерухомого майна, а саме ? частина квартири №94, по вул. Чорноморській, 21 в смт. Сергіївка, м. Білгород-Дністровський Одеської області, на яку 14.08.2009 року було накладено арешт та заборону на її відчуження.

22.03.2016 року до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС надійшла письмова стягувачки ОСОБА_2 щодо направлення до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області подання про тимчасове обмеження виїзду особи (боржника) за межі України відносно ОСОБА_1 до врегулювання останнім аліментних зобовязань відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в звязку із чим державний виконавець й звернувся до суду із відповідним поданням.

Представник Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служб, в судове засідання не зявився, відповідно до подання, просить справу розглядати у його відсутність.

У відповідності до ч.2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні подання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянам України», наведені підстави тимчасової відмови у вїзді за кордон, зокрема якщо є неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання; боржник ухиляється від виконання зобовязання, покладених на нього судовим рішення, рішення іншого органу (посадової особи);щодо нього подано цивільний позов до суду.

Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування.

Відповідно до ст.16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 року, кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Аналізуючи зазначене, суд, вважає, що державним виконавцем не доведено в чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішень суду.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження». ст. ст. 205, 209, 210, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: