Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів : Григоренко М.П., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Шептицька С.СА.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника Державної санітарно-епідеміологічної служби України на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, треті особи: Головне управління Держсанепідслужби у Рівненській області, Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 до Державної санітарно-епідеміологічної служби України, треті особи: Головне управління Держсанепідслужби у Рівненській області, Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 22 липня 2015 року № 71-о «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту ОСОБА_1М.».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» з 23 липня 2015 року.

Стягнуто з Державної санітарно-епідеміологічної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12 948,90 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник Державної санітарно-епідеміологічної служби України вказує на його незаконність, оскільки, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Суд не врахував, що подвійного притягнення позивача до відповідальності за одне і теж правопорушення не було, оскільки наказ Держсанепідслужби України № 3-кд від 07.05.2015 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 та ОСОБА_1М.» був винесений у звязку з нераціональним використанням бюджетних коштів та утворення кредиторської заборгованості з оплати комунальних послуг та енергоносіїв на суму 16 291,96 грн., яка виникла в грудні 2014 року. Зазначає, що підставою звільнення позивача з роботи є результат проведеного внутрішнього аудиту з питань законності, достовірності фінансової та бюджетної звітності за період з 01 січня 2013 року по 01 травня 2015 року, яким встановлено порушення позивачем ряду законодавчих актів та допущення неефективного використання бюджетних коштів

Вказує, що на припинення трудового договору з працівником, який працює за контрактом, не поширюються норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України, а тому факт перебування позивача на лікарняному, яке не підтвердженими належними доказами, не впливає на припинення вказаного контракту та звільнення останнього з роботи.

Судом не враховано, що аудиторський звіт, який слугував підставою звільнення позивача з роботи, є діючим, останнім не оспорений, контракт також позивачем не оспорений, вимога про проведення експертизи за приводу діяльності ДП «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» за період керівництва позивача, останнім не заявлялась.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В поданих запереченнях на апеляційну скарну, позивач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване, а апеляційна скарга безпідставна, тому просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що виявлені порушення в роботі позивача в їх сукупності не дають підстав для висновку про порушення позивачем умов контракту та, як наслідок, застосування до нього найсуворішого стягнення у виді звільнення, а також врахував, що при обранні виду стягнення не були перевірені пояснення позивача, не дано оцінку ступені тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наказ Державної санітарно-епідеміологічної служби України (далі Держсанепідемслужба України) від 22 липня 2015 року № 71-О «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_1М.» є незаконним, а тому підлягає скасуванню, з поновленням позивача на посаді.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються оскаржуваного рішення в цій частині, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

По справі встановлено, що наказом від 25 березня 2014 року №16-о голови Держсанепідемслужби України ОСОБА_1 призначено на посаду директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» з 26 березня 2014 року і в цей же день з ним було укладено відповідний контракт, із строком дії до 26 березня 2017 року.

З наказу Держсанепідемслужби України від 22 липня 2015 року №71-о «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_1М.» вбачається, що позивача звільнено із посади директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України, відповідно до пункту 8 ст. 36 КЗпП України та достроково припинено дію контракту, відповідно до пунктів 6.2.5.2. та 6.2.5.11 Контратку.

Як підстава для видання вказаного наказу зазначено: Аудиторський звіт за результатами позапланового внутрішнього аудиту в Головному управлінні Держсанепідслужби у Рівненській області (далі ГУ Держсанепідслужби у Рівненській області) та в Державній установі «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» за період діяльності з 01.01.2013 по 01.05.2015 від 08.06.2015 №12.07/11 та лист погодження Рівненської обласної державної адміністрації від 14.07.2015 № 4314/0/01-18/15.

Пункт 6.2.5.2. Контракту передбачає, що Керівник може бути звільнений з посади, а цей Контракт - розірваний у разі одноразового грубого порушення Керівником законодавства чи обовязків, передбачених цим Контрактом, у результаті чого для установи настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штраф, т.п.).

В пункті 6.2.5.11 Контракту передбачено звільнення Керівника у разі недотримання фінансового та бюджетного законодавства, а також незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог Державної фінансової інспекції та її територіальних органів.

В самому наказі про звільнення позивача з посади та дострокове припинення контракту не конкретизовано, яке і коли саме позивач вчинив одноразове грубе порушення законодавства чи обовязків, в результаті чого для установи були завдані значні негативні наслідки, у вигляді понесених збитків, виплачених штрафів і тому подібне.

Це ж саме стосується і щодо недотримання фінансового та бюджетного законодавства, а також незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог Державної фінансової інспекції та її територіальних органів.

Із змісту аудиторського звіту, який було покладено в основу наказу Держсанепідемслужби України від 22 липня 2015 року №71-о «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_1М.» слідує, що цей звіт складено в результаті перевірки фінансово господарської діяльності двох відокремлених підрозділів Держсанепідслужби України», які є самостійними юридичними особами, які фінансуються за рахунок державного бюджету і мають окремий баланс та своїх керівників.

При цьому, в аудиторському звіті відсутня будь-яка інформація про привід призначення позапланової аудиторської перевірки та причини проведення цієї перевірки відразу у двох самостійних відокремлених підрозділах Держсанепідемслужби України.

Негативні висновки цього звіту стосуються відразу двох керівників вищевказаних установ, в яких відсутнє належне розмежування вини кожного із цих керівників у порушенні вимог чинного законодавства, а тому створюються враження, що кожен із зазначених у звіті керівників нібито також причетний до порушень чинного законодавства, вчинені керівником іншої установ.

Зазначаючи про виявлені порушення в діях керівництва ГУ Держсанепідслужби у Рівненській області та ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України» при здійснені фінансово господарської діяльності та використання бюджетних коштів, аудиторський звіт не містить конкретизованої інформації щодо того, яка саме бездіяльність чи, навпаки, коли і які саме винні та протиправні дії були вчинені позивачем, як керівником ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України», що призвели до завдання вказаній установі збитків.

Із змісту аудиторського звіту слідує, що за період з 01.01.2013 року по 01.05.2015 року ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» допущено порушення вимог п.20,22 Порядку № 228 в частині включення до кошторису необґрунтованих показників (завищення обсягів споживання електроенергії та цін на теплову енергію). Окрім того, у висновку зазначено, що завищення в кошторисі показників у 2014 році вказує на грубе порушення п.17 Заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, затверджених ПКМ України від 01.03.2014 року № 65(далі Заходи № 65). (т.1 а.с.30-78).

По справі встановлено, що із ОСОБА_1 контракт було укладено 26 березня 2014 року і саме із цієї дати останній приступив до виконання обовязків директор ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», а тому, відповідно до вищевказаної обставини, слідує, що позивача було звільнено з посади за порушення, які мали місце ще до його прийняття на роботу, оскільки аудиторський звіт в цій частині належним чином не є конкретизованим, а містить лише узагальнюючу інформацію і відповідач належним чином не перевірив цю інформацію, перед тим, як прийняти рішення про дострокове припинення контракту із ОСОБА_1

Заслуговують на увагу доводи позивача і про те, що ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» лише готувало проекти кошторисів, які підлягали наступному затвердженню відповідачем і саме до обовязків якого входила перевірка обґрунтованості цих кошторисів.

Докази про те, що внаслідок завищення ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» даних у проектах кошторису, внаслідок чого державі були завдані матеріальні збитки, в матеріалах справи відсутні, а міститься лише порівняння одиниць споживання установами енергоносіїв за певні періоди та висновок про недостатнє вжиття заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів.

Аудиторський звіт лише констатує наявність розбіжностей суми витрат на оплату енергоносіїв ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» протягом 2013-2015 років, але у цьому звіті не наведено конкретних даних про те, що ці розбіжності виникли саме в результаті винних дій позивача і після призначення останнього на посаду, при тому, на переконання колегії суддів, це могло стати і внаслідок інших негативних факторів, які не могли залежати від керівника вказаного підприємства, зокрема, зростання тарифів, несприятливих погодних умов та інших причин, що у звіті взагалі ніяким чином не враховано.

За висновками аудиторської перевірки ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» та ГУ Держсанепідслужби у Рівненській області допущені порушення ст.2, 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» через відсутність між ними договорів оренди нерухомого майна, балансоутримувачем якого є ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», а орендарем ГУ Держсанепідслужби у Рівненській області. У звязку з відсутністю договірних відносин та роздільних приладів обліку, витрати за спожиту Головним управлінням Держсанепідслужби у Рівненській області електроенергію несе ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України».

Як видно з мотивувальної частини аудиторського звіту, зазначені порушення допущені адміністрацією Головного управлінням Держсанепідслужби у Рівненській області.

Зазначений факт підтверджується наявними в матеріалах справи листами-вимогами, направленими ОСОБА_1 протягом 2014-2015 років на адресу ГУ Держсанепідслужби у Рівненській області з пропозиціями щодо укладення договорів про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вулиця Котляревського, З.

Позивач також неодноразово повідомляв відповідача про необхідність узгодження питань оренди приміщень.( т.2 а.с. 133-178).

При цьому, колегія суддів, знову звертає увагу на те, що в аудиторському звіті проаналізовано законність укладення договорів оренди між ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» та ГУ Держсанепідслужби у Рівненській області у 2013 році, тобто в той період коли позивач ОСОБА_1 взагалі не мав будь-якого відношення до цих договорів, оскільки став директором ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» лише у березні 2014 року і на цю обставину відповідач також не звернув уваги, приймаючи рішення про звільнення позивача з роботи.

Не було належним чином враховано відповідачем і того, що після призначення позивача на посаду, останній неодноразово вживав відповідні заходи для того, щоб вирішити питання оренди нежитлових приміщень з ГУ Держсанепідслужби у Рівненській області, про що свідчать численні звернення ОСОБА_1, як директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», як на адресу керівника ГУ Держсанепідслужби у Рівненській області та на адресу самого відповідача, який, на розсуд колегії суддів, також мав сприяти у вирішенні цього питання.( т.2 а.с. 133-178).

Крім того, рішенням Рівненського міського суду по справі № 569/8165/15-ц від 23 червня 2015 року, яке набрало законної сили, було визнано протиправним та скасовано наказ Держсанепідемслужби України від 07.05.2015 року №3-кд про оголошення догани директору ДП «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» ОСОБА_1

Зазначеним наказом позивачу було оголошено догану за неналежне виконання своїх службових обов'язків, яке, полягає у несвоєчасному та неякісному вирішенні питання оформлення договірних відносин з ГУ Держсанепідслужби у Рівненській області та ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» по використанню приміщень, що призвело до незаконних витрат бюджетних коштів та до їх нераціонального використання. Суд в своєму рішенні від 23 червня 2015 року прийшов до висновку, що при притягненні ОСОБА_1 до відповідальності у вигляді догани, відповідач не навів конкретних фактів допущення останнім невиконання або неналежного виконання трудових обовязків, покладених на нього Контрактом № 32 від 26 березня 2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто даним рішенням встановлено, що позивачем не порушено трудових обовязків щодо несвоєчасності та не вирішенні питання договірних відносин ГУ Держсанепідслужби у Рівненській області та ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» по використанню приміщень.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що аудиторський звіт не містить доказів, які вказували б на вчинення ОСОБА_1 одноразового грубого порушення законодавства чи обовязків, передбачених Контрактом, у результаті чого для Державної установи «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» настали значні негативні наслідки (понесення збитки, виплата штрафів, тощо).

В ході апеляційного розгляду даної цивільної справи позивач ОСОБА_1 заявив, що саме через його наполегливість у вирішенні питань укладення договорів оренди із ГУ Держсанепідслужби у Рівненській області, із дотриманням вимог чинного законодавства, а також через його принципову позицію по інших питаннях, на його думку, спеціально було призначено позапланову аудиторську перевірку, з тим, щоб за її результатами потім його звільнити з роботи.

Дані твердження позивача залишені не спростованими і перевірити їх апеляційний суд був позбавлений можливості, оскільки представник відповідача в судові засідання, які відбувались неодноразово, не прибував і про причини своєї неявки не повідомляв.

Правильним є висновок суду першої інстанції про те, що на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення та припинення контракту, також були відсутні обставини, передбачені пунктом 6.2.5.11 Контракту, а саме: недотримання фінансового та бюджетного законодавства, а також незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог Державної фінансової інспекції та її територіальних органів.

Як видно з пункту 2.1 Контракту Керівник зобовязується безпосередньо і через адміністрацію установи здійснювати поточне управління (керівництво) установою, забезпечувати його ефективну діяльність, раціональне використання і збереження закріпленого за установою майна, а Орган управління майном зобовязується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника.

Відповідно до п. 3.2.17 Контракту позивач має право укладати договори оренди та інвестиційні договори лише у порядку, визначеному законодавством, і з письмового дозволу Органу управління майном, тобто відповідача.

На думку колегії суддів, в аудиторському звіті, який є підставою для звільнення позивача, не зазначено порушень, які передбачені пунктом 6.2.5.2 та пунктом 6.2.5.11 Контракту. Тобто, на момент видачі оспорюваного наказу, не встановлено допущення позивачем порушень умов контракту, а тому підстав для розірвання контракту та звільнення його з роботи не було.

Матеріали справи свідчать про те, що аудиторський звіт від 08 червня 2015 року надійшов на адресу ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» лише 03 серпня 2015 року, тобто, вже після видання наказу про звільнення позивача з посади вищевказаної установи.

Будь-які дані, які б підтверджували факт ознайомлення ОСОБА_1 із висновками аудиторського звіту від 08.06.2015 року № 12.07/11 та надання останньому можливості надати свої заперечення з приводу цих висновків, до того як відповідачем було видано наказ від 22 липня 2015 року № 71-О «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_1М.», в матеріалах справи відсутні і позивач заперечує те, що він дійсно був ознайомлений із вищевказаним аудиторським звітом ще до свого звільнення з роботи і що йому була надана можливість надати відповідні свої заперечення.

Згідно з вимогами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стаття 7 Конвенції Міжнародної Організації Праці N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 3933-XII, 04.02.1994 року, передбачає, що трудові відносини з працівником не припиняються з причин, пов'язаних з його поведінкою або роботою, доти, доки йому не буде надана можливість захищатись у зв'язку з висунутими проти нього звинуваченнями, крім випадків, коли від роботодавця не можна обґрунтовано чекати надання працівникові такої можливості.

Виходячи із встановлених обставин у даній справі, колегія суддів не вбачає, що у відповідача були будь-які поважні причини приймати рішення про звільнення позивача з роботи, без надання останньому можливості надати свої заперечення по висновках аудиторського звіту від 08.06.2015 №12.07/11, які, як про це вже було зазначено вище, дійсно не є зовсім однозначними, належним чином конкретизовані та обґрунтовані.

Незважаючи на те, що судом детально досліджено та проаналізовано зміст аудиторського звіту від 08.06.2015 №12.07/11, на переконання колегії суддів, невиконання відповідачем приписів статті 149 КЗпП України та ст. 7 Конвенції, вже вказує на грубе порушення трудових прав позивача і є самостійною та достатньою підставою для визнання наказу Державної санітарно-епідеміологічної служби України від 22 липня 2015 року № 71-О «Про звільнення з посади та дострокове припинення дії контракту з ОСОБА_1М.» незаконним та поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», з дня його звільнення.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що звільнення ОСОБА_1 є законним з тих підстав, що наказ про його звільнення погоджено з обласною державною адміністрацією.

В пункті 6.2.5. розділу 6 Контракту № 32 від 26 березня 2014 року зазначено: Керівник може бути звільнений з посади, а цей Контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії.

Як вбачається з матеріалів справи пропозиції від місцевого органу виконавчої влади про звільнення ОСОБА_1 не надходило.

Оскаржуваним рішенням від 22 вересня 2015 року стягнуто з Держсанепідслужби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12 948,90 грн.

Колегія суддів вважає, що рішення в цій частині підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства проводяться за рахунок коштів підприємства. ОСОБА_1 заробітну плату отримував у ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України».

Позивач подав до суду позов про стягнення середньомісячного заробітку з Державної санітарно-епідеміологічної служби України.

ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» ухвалою суду залучена до участі у справі в якості третьої особи.

Таким чином, за відсутності позовних вимог про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу до ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», рішення суду першої інстанції в цій частині не може залишатись чинним та підлягає скасуванню.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні спору в частині визнання незаконним наказу про звільнення з роботи та поновлення на роботі, в звязку із чим рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Рішення в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з ДУ «Рівненський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст.307,308, 309,316 ЦПК України, ст.ст. п. 8 ст. 36, 147, 149 КЗпП України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Державної санітарно-епідеміологічної служби України задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2015 року в частині стягнення з Державної санітарно-епідеміологічної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий С.О. Гордійчук

Судді : М.П. Григоренко

ОСОБА_3