АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/3004/16 Головуючий 1 інст. - Труханович В.В.
Справа № 639/8109/16-ц
Категорія: житлові Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Жовтневого районного відділу в м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку,

у с т а н о в и л а:

В вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Жовтневого районного відділу в м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку.

На обґрунтування позивач вказав, що є наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_1, в якій прописані він та його син - ОСОБА_3 Однак відповідач з моменту реєстрації - з 26 липня 2006 року не проживає в квартирі без поважних причин, комунальні послуги не сплачує.

Посилаючись на підстави, передбачені статтями 71, 72 ЖК України, просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування даним житлом, та зобов'язати Жовтневий районний відділ в м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області зняти його з реєстрації за вказаною адресою.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення позу в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що факт непроживання відповідача протягом 6 місяців підтверджується наступними актами: від 01 лютого 2015 року та від 31 липня 2015 року, яким дана судом відповідна оцінка, а також від 01 лютого 2014 року та від 02 серпня 2014 року, які не були надані суду у зв'язку з перебуванням ОСОБА_4 у відрядженні.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа рішення суду першої інстанції не оскаржила, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до правил статей 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців.

У пункті 10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Матеріали справи свідчать, що основним наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 - батько ОСОБА_3 Як позивач, так і відповідач зареєстровані на спірній житловій площі.

Дане житло надано на підставі рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області від 02 серпня 1994 року № 62-1 на склад сім'ї позивача з трьох осіб, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Відповідач був прописаний в даній квартирі після досягнення 16-річного віку.

Після розірвання шлюбу між батьками ОСОБА_3 мати фактично проживає за іншою адресою в квартирі АДРЕСА_2.

Перевіряючи доводи позивача про непроживання його сина в спірній квартирі з моменту реєстрації - з 26 липня 2006 року - без поважних причин, тобто понад шість місяців, судова колегія вважає, що вони не підтверджуються достовірними доказами.

В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що в 2012 році батько змінив замки на дверях, в квартирі є його особисті речі, до того ж він сплачує комунальні послуги за свою частку.

Із постанови старшого дільничного інспектора міліції Жовтневого РВ ХМУ ГУМУС України в Харківській області від 10 вересня 2012 року вбачається, що між сторони виникли неприязні стосунки через те, що ОСОБА_2 заперечує проживанню співмешканки ОСОБА_3 разом з ним в спірному житлі.

Сплата відповідачем комунальних послуг за теплопостачання та квартирну плату підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «Ю Бі Сі-ПРОМО» від 05 серпня 2015 року № 787 та копіями квитанцій на а. с. 58-59.

Оскільки ОСОБА_3 не втратив інтересу до спірного житла, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в позові та визнанні відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 25 в будинку № 36 по вулиці Селянській в м. Харкові.

Справа розглянута в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт непроживання відповідача в спірному житлі стверджується актами, не є безспірними доказами.

За правилами частин 1-3 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

Н.П.Пилипчук