Справа № 447/665/15 Головуючий у 1 інстанції: Дем"яновський Ю.Г.
Провадження № 22-ц/783/2298/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

секретаря - Куцика І.Б.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

адвоката - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_2, діючи як представник позивача (а.с.8), подала від імені свого батька - позивача ОСОБА_6 позов (а.с.2-5, 19), в якому просила суд: визнати наклепом недостовірною інформацію відносно ОСОБА_6, поширену відповідачем ОСОБА_4 у протоколі допиту від 25.02.2015 року, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження №0001286 від 05.11.2014 року у Миколаївському РВ ГУМВС України у Львівській області, наступного змісту: «ОСОБА_6 раніше судимий за вбивство, він вбив свою жінку»; зобов'язати відповідача вибачитись публічно (при свідках) у ОСОБА_6 за розповсюдження неправдивих відомостей, що зганьбили його честь і гідність; зобов'язати відповідача не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати поширену ним недостовірну інформацію, шляхом направлення листа до Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області, та стягнути з відповідача у користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 20000 гривень, а також понесені судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час допиту відповідача у відкритому відносно нього Миколаївським РВ ГУМВС України у Львівській області за заявою ОСОБА_2 кримінальному провадженні №0001286 за ознаками злочину, передбаченого ст.358 КК України, відповідач по суті поставлених слідчим Охабською І.Я. питань під час його допиту, як свідка, серед іншого заявив, що «ОСОБА_6 раніше судимий за вбивство» і що «він вбив свою жінку». Вказана інформація, яка на думку позивача, містить ознаки наклепу і є недостовірною, зазначена в протоколі допиту відповідача, як свідка, від 25.02.2015 року. Позивач зазначає, що поширена відповідачем інформація є негативною і ганьбить честь та гідність, принижує ОСОБА_6 в очах інших людей, а тому підлягає спростуванню в зазначений в позовній заяві спосіб. На переконання позивача, поширюючи оспорювану у даній справі інформацію, відповідач діяв умисно, свідомо мав на меті зганьбити честь і гідність позивача, намагався донести до сторонніх осіб ним же створений негативний портрет позивача, виставивши його перед працівниками правоохоронних органів в негативному світлі, як людину, яка не просто порушує закон, а є вбивцею. Поширена відповідачем інформація призвела до моральних та душевних страждань позивача, а тому вважає, що він має право на моральне відшкодування у зазначеному ним розмірі.

Заочним рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24.06.2015 року вказаний позов задоволено.

Визнано наклепом недостовірну інформацію відносно ОСОБА_6, поширену ОСОБА_4 у протоколі допиту від 25.02.2015р., що знаходиться у матеріалах кримінального провадження №0001286 від 05.11.2014 року у Миколаївському РВ ГУМВС України у Львівській області, а саме: «ОСОБА_6 раніше судимий за вбивство, він вбив свою жінку».

Зобов'язано ОСОБА_4 вибачитись публічно (при свідках) у ОСОБА_6 за розповсюдження неправдивих відомостей, що зганьбили його честь і гідність.

Зобов'язано ОСОБА_4 не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, а саме: «ОСОБА_6 раніше судимий за вбивство, він вбив свою жінку», шляхом направлення листа до Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 243 грн. 60 коп. судового збору та 10000 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 13.01.2016 року залишено без задоволення заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд зазначеного вище заочного рішення суду.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4, просить його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вказаного позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що в порушення вимог процесуального закону справу розглянуто судом без його участі у зв'язку з неналежним повідомленням про час та місце розгляду справи. Крім того, зазначає, що суд не встановив юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації. Вважає, що, даючи показання слідчій Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області та доводячи до її відома оспорювану позивачем інформацію, отриману ним зі слів односельчан, він виконував свій обов'язок і не мав наміру зганьбити честь та гідність позивача. Апелянт вважає, що заявлені до нього вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними і не доведеними. Не погоджується апелянт й з висновком суду про наявність правових підстав для стягнення у користь ОСОБА_6 витрат на правову допомогу, оскільки договору про надання правової допомоги між ним та адвокатом укладено не було, а понесення позивачем таких витрат не було підтверджено відповідними первинними фінансовими (банківськими) документами. Крім того, зазначає, що позивачем у даній справі суд визначив ОСОБА_2, а резолютивна частина рішення стосується ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.ч.4, 7 ст.277 ЦК).

Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачитись перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

У відповідності до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Проте не може вважатись поширенням інформації, як обов'язковий елемент юридичного складу правопорушення, передбаченого статтею 277 ЦК України, повідомлення інформації особою під час її допиту як свідка у кримінальній справі, оскільки законодавством встановлений інший вид юридичної відповідальності для такої особи у випадку надання нею завідомо неправдивих показань, про що свідок попереджається у встановленому законом порядку.

Отже, враховуючи те, що позивач просить визнати недостовірною та спростувати інформацію, яку відповідач повідомив 25.02.2015 року під час його допиту слідчому - посадовій особі СВ Миколаївського РВ ГУМВС України у Львівській області (а.с.9-11), яка наділена законом повноваженнями перевірити цю інформацію на достовірність, тому оспорювана позивачем інформація не підлягає доведенню на достовірність та спростуванню в обраний позивачем спосіб в порядку цивільного судочинства на підставі ст.277 ЦК України.

Наявність у такому повідомленні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи з такою інформацією до вказаного правоохоронного органу не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством. Аналогічна правова позиція відображена у рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року №8-рп/2003.

З наведених вище мотивів безпідставною є також вимога позивача про відшкодування йому моральної шкоди. Крім того, позивачем не доведено, що внаслідок вказаних дій відповідача йому було заподіяно моральних та душевних страждань, оскільки відомостей про те, що про оспорювану інформацію позивач дізнався саме від слідчого, а не від своєї доньки, яка звернулась до названого райвідділу із заявою про вчинення відповідачем злочину, і у зв'язку з повідомленням про яку його викликали до райвідділу, тощо, в матеріалах справи немає.

Суд першої інстанції вказаних вище обставин та норм матеріального права не врахував, не дав належної правової оцінки доказам, які сторона позивача подала на підтвердження своїх вимог, а тому дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_6, у зв'язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.