Справа № 333/3289/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Наумової І.Й.,

при секретарі Кунець В.В.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малого підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до МП ТОВ «Сервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В позові зазначає, що 15 квітня 2016 р. він був прийнятий на роботу до ТОВ «Сервіс» на посаду водія, з оплатою у розмірі 200 грн. в зміну у 14 годин. Заяву про прийняття на роботу та трудову книжку він здав до бухгалтерії. Працював на автомобілі, на який оформлювались шляхові листи. За час роботи отримав аванс у розмірі 1000 грн. Робота його не влаштовувала і він попередив директора підприємства про звільнення. 6 травня 2016 р. директор повідомив його про звільнення. За час роботи, крім робочих днів, він відпрацював три вихідні дні по суботам. При звільненні з ним не розрахувались та не повернули трудову книжку. Заборгованість по заробітній платі склала 1400 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі складає 6283 грн. Просить стягнути заборгованість по заробітній платі та 6283 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

У ході судового слухання справи, позивач надав до суду уточнену позовну заяву (а.с.61). в якій визначив позовні вимоги. Вважає, що відповідач не сплатив йому заробітну плату за роботу у вихідний день 83,30 грн., за 2,5 робочих днів у травні 208,25 грн., середній заробіток за затримку розрахунку та несвоєчасну видачу трудової книжки 9829 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати - 1400 грн. та 9829 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і затримку видачі трудової книжки.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві, просить задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення на позов ( а.с.16-17), в судовому засіданні представник відповідача пояснив, що позивач дійсно був прийнятий на роботу до ТОВ «Сервіс» на посаду водія з випробуванням та доступив до роботи без видання наказу та здійснення запису в трудовій книжці. При прийнятті на роботу позивач був ознайомлений, що відповідно до штатного розпису посадовий оклад водія становить 1600 грн. на місяць. Позивач погодився та фактично приступив до роботи. Відпрацювавши 12 робочих днів з 15 по 30 квітня 2016 р. позивач після скоєння ДТП на службовому автомобілі на роботу більше не вийшов, фактично припинив трудові відносини з підприємством, не забравши своєї трудової книжки. За час роботи позивачу було сплачено 1000 грн., тобто за 12 робочих днів. У ТОВ «Сервіс» заборгованість по заробітній платі перед позивачем відсутня. Відповідно до визначення середньоденної заробітної плати позивача, то вона складає 83,3 грн., а не 114,24 грн. як визначив позивач. Просить відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленість щодо прийняття позивача на роботу водієм. Позивача було фактично допущено до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 21 КЗпПУ, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпПУ визначено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.7 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. з подальшими змінами, фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням из відома власника або уповноваженого ним органу.

Фактичне виконання трудових обовязків позивачем не заперечуються представником відповідача, наданими поясненнями відповідача ОСОБА_2, та свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5

В судовому засіданні ОСОБА_2, який займає посаду генерального директора МП ТОВ «Сервіс» підтвердив прийняття позивача на роботу водієм та фактичне допущення його до виконання службових обовязків без укладення трудового договору та оформлення наказу. Він також підтвердив видачу позивачу 1000грн. авансу. Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також підтвердили ці обставини.

Допуск позивача до виконання обовязків водія на підприємстві відповідача без належного оформлення, встановлені в ході перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообвязкове державне соціальне страхування, проведеної Головним управлінням держпраці у Запорізькій області, та зафіксовані в Акті № 08-02-0102 ( а.с.29-36). Відповідно до даного Акту, позивач працював з 15 по 30 квітня 2016 р. в МП ТОВ «Сервіс» на посаді водія, був допущений до роботи без видання наказу про прийняття на роботу (а.с.35). За результатами перевірки Головним управлінням держпраці у Запорізькій області було винесено Припис № 08-02-0102 від 14.06.2016 р. про усунення порушень та прийнята Постанова № 02 від 07.07.2016 р. про накладення штрафу на МП ТОВ «Сервіс» за порушення законодавства про працю (а.с.37-38).

Перевірками, проведеними на підприємстві відповідача, встановлено час роботи позивача з 15 по 30 квітня 2016 р. Робота позивача до 06.05.2016 р., як зазначає він в своєму позові та наданих поясненнях, не знайшли свого підтвердження у ході судового слухання та не підтверджуються належними доказами.

Згідно з вимогами ст.48 КЗпП України, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад пять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказ Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58, трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад пять днів. А пунктом 4.1даної Інструкції передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2016 р. на підприємстві відповідача проведено обшук. Відповідно до протоколу обшуку (а.с.24-27) виявлена трудова книжка позивача БТ-1 № 0711728.

Відповідач, в порушення вимог діючого трудового законодавства, не вніс запис до трудової книжки про прийняття позивача на роботу та звільнення з посади (а.с.62). На час проведення обшуку 31.08.2016 р. трудова книжка позивача знаходилась у відповідача і не була йому видана при звільненні.

Позовні вимоги щодо затримки видачі трудової книжки є обґрунтованими та доказані у ході судового розгляду справи.

Позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів за роботу у вихідні дні, суд вважає необґрунтованими.

Статтею 71 КЗпПУ робота у вихідні дні забороняється. В виняткових випадках залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Позивачем не надано суду жодного доказу, про роботу у вихідні дні на підставі наказу чи розпорядження адміністрації підприємства. Не було надано суду і інших підтверджень роботи у вихідні дні: табеля робочого часу, шляхових листів, накладних, розписок тощо.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» та до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, з наступними змінами і доповненнями, середній заробіток за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, з наступними змінами і доповненнями, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до пояснень позивача, які не заперечував і представник відповідача, поясненнь ОСОБА_2, ОСОБА_5, позивач отримав 1000 грн. авансу. Згідно до штатного розпису (а.с.18) місячний оклад водія становить 1600 грн. Відповідно до ОСОБА_6 України від 20.07.2015р. № 10846/0/14-15/13 «ОСОБА_5 тривалості робочого часу на 2016 р.» кількість робочих днів в квітні 2016 р. складала 21. Середньоденна заробітна плата становить 76,19грн.( 1600:21). За час роботи позивача з 15 по 30 квітня 2016р. - 11 р/д, а отже його заробітна плата за цей час становила 838,09 грн. (76,19 х11).

Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по запобітній платі, є необгрунтованим та такими що не підлягають задоволенню.

Статтею 47 КЗпПУ передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка позивача знаходилась на підприємстві відповідача і лише 31.08.2016 р. була вилучена з підприємства та передана позивачу. Отже затримка в видачі трудової книжки, відповідно до «ОСОБА_5 тривалості робочого часу на 2016р.», склала 82 робочих дня (з травня по серпень 2016 р.). Середній заробіток за час затримки в видачи трудової книжки складає 6247,58 грн. (76,19 х 82).

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зясовані у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.21,24,47,48,71,116 КЗпП України, ст.27 ЗУ «Про оплату праці», ст.ст. 6,8,88,208,209,212-215,367 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Малого підприємства Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Малого підприємства Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс» ( 69009, АДРЕСА_1, 5) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (69118, м. Запоріжжя, вул.. Гаврилова,4/72) середню заробітну плату за час затримки в видачі трудової книжки у розмірі 6247,58 грн. без урахування податків і обовязкових платежів.

Стягнути з Малого підприємства Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс» ( 69009, АДРЕСА_2, 5) на користь держави судовий збір у розмірі 1378 грн.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в межах розміру заробітної плати за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м . Запоріжжя ОСОБА_7