Справа № 2-4955/2011
Головуючий у суді першої інстанції: Декаленко В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2016 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про роз'яснення рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року у справі ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», про виділ в натурі частки житлового будинку та встановлення меж земельної ділянки, які перебувають у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заявник ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про роз'яснення рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року у справі ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», про виділ в натурі частки житлового будинку та встановлення меж земельної ділянки, які перебувають у спільній частковій власності. В обґрунтування своєї заяви посилалась на те, що виконання рішення суду в частині користування земельним сервітутом є незрозумілим, оскільки цим рішенням не встановлено порядок та спосіб користування цим сервітутом, не визначено яким чином заявник має право користуватися частинами сусідньої земельної ділянки ОСОБА_6 для обслуговування її частини будинку.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про роз'яснення рішення Подільського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення необґрунтованої ухвали, просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову, якою роз'яснити рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року в частині користування постійним земельним сервітутом.

Зокрема зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що чинним законодавством не передбачено при винесенні судом рішення встановлювати порядок та спосіб користування сервітутом. Дане твердження суперечить положенням ст. 100 Земельного кодексу України.

В даному випадку право земельного сервітуту встановлено рішенням суду, а тому саме суд повинен роз'яснити порядок користування ним, оскільки позивач самостійно встановив для відповідача порядок користування сервітутом порушивши при цьому його права. Для поновлення своїх прав на обслуговування своєї власності, право на яке захищено законом, відповідач звернулась до суду за роз'ясненням.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив постановлену ухвалу залишити без змін.

В судове засідання не з'явилася треті особи, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про день та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_7, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», про виділ в натурі частки житлового будинку та встановлення меж земельної ділянки, які перебувають у спільній частковій власності.

Виділено в натурі ОСОБА_6 належні йому на праві спільної часткової власності 56/100 частин житлового будинку, загальною площею 103,7 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з господарськими будівлями та спорудами згідно Варіанту №2 Висновку додаткової комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 30 травня 2014 року за №3824/13-43/5983/5984/14-43, а саме: 4-1, коридор площею 5,3 кв.м.; 4-2, санвузол площею 5,8 кв.м.; 4-3 житлову кімнату площею 22,3 кв.м., 4-4 кухню площею 17,8 кв.м., 4-5 коридор площею 6,6 кв.м.; 4-6 житлову кімнату площею 11,6 кв.м.; 4-7 житлову кімнату площею 15,1 кв.м.; 4-8 кладову площею 19,2 кв.м. Гараж під літерою «Г»; убиральню під літерою «В»; сарай під літерою «Д»; споруди огорожі «№1-4» (56/100 частин).

Виділено в натурі ОСОБА_6 земельну ділянку (кадастровий номер 91:128:026) площею 306,60 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, згідно Варіанту 3 Висновку додаткової комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 30 травня 2014 року за № 3824/13-43/5983/5984/14-43, яка знаходиться в таких межах:

- від точки «2», по тильній межі земельної ділянки на відстані 0,93 м у точку «16»;

- від точки «16», по тильній межі земельної ділянки на відстані 12,78 м у точку «17»;

- від точки «17», по правій межі земельної ділянки на відстані 29,27 м у точку «18»;

- від точки «18», по передій межі земельної ділянки на відстані 11,45 м у точку «14»;

- від точки «14», перпендикулярно передній межі земельної ділянки на відстані 2,82 м у точку «13»;

- від точки «13», паралельно передній межі земельної ділянки на відстані 7,34 м у точку

«12»;

- від точки «12», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 2,86 м у точку «11»;

- від точки «11», по лінії розподілу земельної ділянки в житловому будинку на відстані 0,42 м у точку «10»;

- від точки «10», по лінії розподілу земельної ділянки в житловому будинку на відстані 8,11 м у точку «9»;

- від точки «9», по лінії розподілу земельної ділянки в житловому будинку на відстані 5,24 м у точку «8»;

- від точки «8», по лінії розподілу земельної ділянки в житловому будинку на відстані 6,35 м у точку «7»;

- від точки «7», по лінії розподілу земельної ділянки в житловому будинку на відстані 3,64 м у точку «6»;

- від точки «6», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 1,00 м у точку

«5»;

- від точки «5», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 4,92 м у точку «4»;

- від точки «4», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 2,12 м у точку

«З»;

- від точки «3», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 7,49 м у точку «2».

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на житловий будинок, господарські споруди та земельну ділянку кадастровий номер 91:128:026 розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено постійний земельний сервітут (право проходу та право доступу) в інтересах ОСОБА_4 на частину сусідньої земельної ділянки ОСОБА_6 (кадастровий номер 91:128:026) площею 12,17 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для проведення робіт з ремонту стін та даху її житлового будинку, у таких межах:

- від точки «2», по тильній межі земельної ділянки на відстані 0,93 м у точку «16»;

- від точки «16», перпендикулярно тильній межі земельної ділянки на відстані 8,07 м в точку

«19»;

- від точки «19», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 1,74 м в точку

«20»;

- від точки «20», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 4,30 м в точку «6»;

- від точки «6», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 1,00 м в точку «5»;

- від точки «5», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 4,92 м в точку «4»;

- від точки «4», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 2,12 м в точку «З»;

- від точки «З», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 7,49 м в точку «2».

А також встановлено постійний земельний сервітут (право проходу та право доступу) в інтересах ОСОБА_4 на частину сусідньої земельної ділянки ОСОБА_6 (кадастровий номер 91:128:026) площею 21,70 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для проведення робіт з ремонту стін та даху її житлового будинку, у таких межах:

- від точки «8», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 2,79 м в точку «29»;

- від точки «29», перпендикулярно правій межі земельної ділянки на відстані 2,50 м в точку «28»;

- від точки «28», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 1,80 м в точку «27»;

- від точки «27», перпендикулярно правій межі земельної ділянки на відстані 3,73 м в точку «26»;

- від точки «26», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 6,76 м в точку «25»;

- від точки «25», під кутом 37? на відстані 0,51 м в точку «24»;

- від точки «24», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 4,59 м в точку «23»;

- від точки «23», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 0,83 м в точку «22»;

- від точки «22», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 0,32 м в точку «21»;

- від точки «21», паралельно передній межі земельної ділянки на відстані 0,35 м в точку «12»;

- від точки «12», перпендикулярно передній межі земельної ділянки на відстані 2,86 м в точку «11»;

- від точки «11», перпендикулярно правій межі земельної ділянки на відстані 0,42 м в точку

«10»;

- від точки «10», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 8,11 м в точку «9»;

- від точки «9», перпендикулярно правій межі земельної ділянки на відстані 5,24 м в точку «8».

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч. ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, приватного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Згідно з роз'ясненнями, викладеним в п. 21 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, відповідно до статті 221 ЦПК роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Роз'ясненню підлягає судове рішення, яке підлягає виконанню як у добровільному порядку, так і примусово у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Судове рішення - акт судового розгляду справи будь-якого виду провадження, яке відповідно до ст. 124 Конституції України ухвалюється судами іменем України і є обов'язковим до виконання на всій території України.

У цивільному судочинстві судове рішення виноситься по суті правових вимог місцевими загальними судами, а в разі зміни судового рішення по суті справи - в апеляційному і в касаційному порядку.

Діюче процесуальне законодавство зазначає, що рішення суду повинно бути зрозумілим.

Зрозумілість судового рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Роз'яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов'язкового характеру.

Суд може відмовити у роз'ясненні рішення, якщо воно не припускає різного тлумачення, незрозумілість рішення зумовлена неуважністю прочитання тексту рішення, правовою безграмотністю, або у випадку коли судове рішення не підлягає роз'ясненню, крім того відповідно до ст. 221 ЦПК України роз'ясненню підлягають лише ті судові рішення, які мають виконуватись як у добровільному порядку, так і примусово.

Суть роз'яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповіді на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз'яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Ухвалене Подільським районним судом м. Києва рішення від 25 травня 2015 року є повним, чітким та зрозумілим, тому підстав для його роз'яснення не вбачається.

Доводи апеляційної скарги зводяться до обставин викладених у заяві про роз'яснення рішення суду, а тому фактично були предметом дослідження в суді першої інстанції. Суд їх дослідив і обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволені заяви.

Посилання в апеляційній скарзі на положення ст.100 ЗК України як на підставу обов'язку суду роз'яснити у своєму рішення порядок користування сервітутом не заслуговують на увагу, оскільки положенням цієї статті лише передбачено можливість встановлення сервітуту за рішенням суду.

Судом установлено, що встановлений рішенням суду сервітут ОСОБА_4 всупереч положенням ч.2 ст.100 ЗК України до цього часу не зареєстрований.

Обставини, на які посилається представник ОСОБА_4 в апеляційній скарзі як на підставу необхідності роз'яснення рішення суду, а саме те, що ОСОБА_6 самостійно 22 серпня 2016 року встановив для ОСОБА_4 порядок користування сервітутом, не дають підстав уважати, що рішення Подільського районного суду м.Києва від 25 травня 2015 року є незрозумілим і потребує роз'яснення відповідно до положень ст.221 ЦПК України.

Зазначені обставини за певних умов можуть бути підставою для пред'явлення нового позову та предметом розгляду в іншій справі.

За таких обставин колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, передбачених ст.312 ЦПК України підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: