АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/1519/15-ц Головуючий І інстанції - Марченко О.М.
Провадження: 22-ц/790/2718/16 Головуючий II інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Сащенка І.С., Коваленко І.П.,

за участю секретаря - Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановила:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 08.02.2008 році між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML708/021/2008 з додатковими договорами, на виконання умов договору позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 30000 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4,49 % річних. Останньою датою повернення кредиту було визначено 08.02.2036 р. Відповідач умови договору не виконав у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 2 369 687,72 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості в загальному розмірі 2 369 687,72 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 654, 00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.02.2016 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості в загальному розмірі 980 835,52 грн., з яких заборгованість по кредиту - 471 225,24 грн.; заборгованість за сплату відсотків - 38 385,04 грн., заборгованість по сплаті пені у розмірі - 471 225,24 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму судового збору в розмірі 3 654, 00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким: перевести суму заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № ML708/021/2008 від 08.02.2008 року з 29 879,47 доларів США у гривню за офіційним курсом Національного банку України 7,993 станом на 2014 рік. тобто у суму 238 826.60 грн., встановивши її як остаточну до сплати для погашення заборгованості за кредитним договором №ML708/021/2008 від 08.02.2008 року в повному обсязі: перевести суму заборгованості за сплату відсотків за кредитним договором Х» ML708/021/2008 від 08.02.2008 року з 2 433,92 долара США у гривню за курсом Національного банку України 7.993 станом на 2014 рік, тобто у суму 19 454.32 грн.. встановивши її як остаточну до сплати для погашення заборгованості за кредитним договором №ML708/021/2008 від 08.02.2008 р. в повному обсязі; встановити розстрочення виплати заборгованості рівними частинами на 12 календарних місяців із строком сплати не пізніше 20-го числа кожного місяця; зменшити розмір нарахованої заборгованості по сплаті пені у розмірі 1 860 077,44 грн. за кредитним договором № ML708/021/2008 від 08.02.2008 року на 99 відсотків. Судові витрати покласти на позивача. Посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції не було належним чином встановлено чи дійсно позивач мав право звертатися до суду з даним позовом, оскільки факторингові компанії мають право на купівлю - продажу права вимоги лише до боржників - підприємців, а не боржників - фізичних осіб. Тому, ПАТ «ОТП Банк» не мав права продавати, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» купувати права вимоги. Судом першої інстанції не враховано, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є стороною у зобов'язанні і його права та інтереси за кредитним договором № ML708/021/2008 від 08.02.2008р. не порушено. Судом не прийнято до уваги майновий стан відповідача, який був погіршений через становище в державі, не враховано об'єктивні та суб'єктивні фактори, які потягли за собою не можливість виконання відповідачем ОСОБА_1 умов спірного договору, через що утворилась заборгованість; не надано оцінку тому факту, що банком на день укладання спірного договору не в повному обсязі були виконані вимоги ЗУ «Про захист прав споживача», щодо переддоговірної роботи з відповідачем. Судом неправильно застосовано положення ст.551 ЦК України та не враховано ступень виконання зобов'язання при розрахунку суми пені.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив, з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання з погашення кредиту за договором №ML708/021/2008 від 08.02.2008р. року та прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML708/021/2008 від 08.02.2008року в розмірі 980 835,52 грн. Належних та допустимих доказів, які свідчили про наявність підстав звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України суду надано не було. Стосовно часткового задоволення позовної вимоги про стягнення суми пені суд виходив з висновку рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року №7-РП/2013 та положень ст.551 ЦК України та правильно зменшив пеню.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

По справі встановлено, що 08.02.2008 році між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML708/021/2008 з додатковими договорами. На виконання умов договору банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 30 000 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4,49 % річних. Останньою датою повернення кредиту було визначено 08.02.2036 р.

Позивач свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти.

Відповідач, в свою чергу, зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку і строки, визначені в кредитному договорі.

Однак, ОСОБА_1 свої зобов'язання перед позивачем не виконав, у зв'язку з чим станом на 26.12.2014 рік виникла заборгованість в розмірі, 2 369 687,72 грн., з яких заборгованість по кредиту складає 29 879,47 доларів США, що еквівалентно - 471 225.24 грн.; заборгованість за сплату відсотків становить 24 33,92 доларів США, що еквівалентно - 38 385,04 грн.

29.04.2013 року між ПАТ«ОТБ Банк» та ТОВ «Факторинг Україна» був укладений договір купівлі - продажу кредитного портфелю №б/н, відповідно до п.п.3.3. якого, до ТОВ «Факторинг Україна» перейшли права кредитора та право вимоги боргу по кредитному договору укладеному з відповідачем ОСОБА_1, що зазначено в порядкованому №15 додатку №1 до зазначеного договору.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Враховуючи допущені відповідачем порушення умов договору позивач, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 1.9.1 Кредитного договору пред'явив відповідачу вимогу про виконання

Боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі - повернення кредиту, відсотків, сплату нарахованої за прострочення виконання зобов'язання пені.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що ТОВ «Факторинг Україна» не має правової підстави витребувати у відповідача зазначену заборгованість є безпідставними. У законному порядку кредитний договір від 29.04.2013 року про купівлю-продаж кредитного портфелю не визнаний недійним. Зі сторони відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача не надано жодних доказів, в підтвердження даної позиції.

Вимогами п.п.3.3 ст. 3 договору факторингу від 29.04.2013 року передбачено, що до фактора - ТОВ «Факторинг Україна» перейшли усі права наявні за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючи права вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, правами вимоги до боржника щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до боржниками щодо сплати штрафних санкцій.

Посилання апелянта, стосовно того, що судом не прийнята до уваги фінансова спроможність відповідача, не враховано об'єктивні та суб'єктивні фактори, які потягли за собою неможливість виконання відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору є безпідставними.

Відповідно до ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

При укладенні кредитного договору від 08.02.2008 року в іноземній валютна, беручи на себе певні зобов'язання сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти іноземної валюти, не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом. Ризик підвищення курсу іноземної валюти до гривні несе саме позичальник.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано майновий стан відповідача, у зв'язку з чим неправильно застосовано положення ст.551 ЦК України та не враховано ступень виконання зобов'язання при розрахунку суми пені є безпідставними.

Згідно ч. З ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішення суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, щодо зменшення розміру пені до розміру суми боргу за тілом кредиту, з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-РП/2013.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми заборгованості розрахованої станом на грудень 2014 року з застосуванням курсу НБУ на 2014 рік.

Висновки рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування або зміни рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -