Провадження № 22-ц/773/775/16 Категорія: 27 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Овсієнка А.А., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2016 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Не погоджуючись із вищеназваним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечила, відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилися, хоча були повідомлені про час і місце розгляду срави.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних мотивів.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що ОСОБА_1. та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали правочин у вигляді заяви - договору № б/н від 22.03.2006 року, відповідно до якого ОСОБА_1. отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до розрахунку різниця між поточною заборгованістю та розміром стягнутої суми складає 15805,85 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 790,29 грн. Отже заборгованість становить 17096,14 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.02.2013 року з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість за цим же кредитним договором сумі 30258,34 грн. (а.с. 6). Вказане рішення набрало законної сили та на час розгляду цієї справи не скасовано.

Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання за договором, а тому станом на 30.11.2012 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором становить 8832,62 грн. Вказана заборгованість вже стягнута за рішенням суду від 25.02.2013 року.

Станом на 31.08.2015 року заборгованість за кредитним договором становить - 46064,19 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 8832,62 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 37231,57 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що на день ухвалення рішення заборгованість в сумі 8832,62 грн. не сплачена, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками відповідно до розрахунку, наведеного судом першої інстанції за період з 01.12.2012 року по 31.08.2015 року, яка становить 8746,47 грн.

Покликання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності є безпідставним, оскільки ухвалене судом рішення від 25.02.2013 року перериває строки позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, оскільки є власним тлумаченням чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: