УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Пянтковська Оксана Григорівна, про визнання недійсним договору дарування, поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати спільним майном подружжя, набутим сторонами за час шлюбу: автомобіль Audi А6, державний номер НОМЕР_1; автомобіль Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2; автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3; нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» (нежитлове приміщення V, VIII, літ А-9, А (1), торгового залу № 2, площею 50 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_9 складає 2/25 частини нежитлових приміщень V, VIII, літ А-9, А (1); стягнути з ОСОБА_7 на її користь компенсацію вартості Ѕ частки вищезазначеного спільного майна подружжя, виходячи із його реальної вартості, підтвердженої документально.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 15 липня 2000 року між нею та ОСОБА_7 було укладено шлюб, який було розірвано 05 березня 2014 року.

За період перебування в шлюбі було придбано вказане вище майно, яке зареєстровано у встановленому законом порядку за відповідачем та існує на час розгляду справи. ОСОБА_7 не визнає права позивача на спірне майно, а тому ОСОБА_6 заявила даний позов до суду.

Не погоджуючись із первісним позовом, відповідач ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 та просив суд: визнати недійсним договір від 21 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в частині дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1; поділити спільне майно подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_6 право особистої приватної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2, автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3, виділити ОСОБА_7 на його частку автомобіль Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2; визнати за ОСОБА_7 право особистої приватної власності на 1/25 часток нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 в приміщенні V, VIII, літ. А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_9 складає 2/25 частин нежилих приміщень V, VIII, літ А-9, А (1); визнати за ОСОБА_7 на підставі ч. 6 ст. 57 СК України право особистої приватної власності на автомобіль Audi А6, державний номер НОМЕР_1; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна подружжя у розмірі 287 741 грн.; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 Ѕ частку сплаченої ним заборгованості за кредитним договором з відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» у розмірі 14 618 грн 01 коп.; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 безпідставно набуті кошти в сумі 40 тис. доларів США, що на момент подання позовної заяви складало 644 600 грн 95 коп., а також стягнути судові витрати.

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 обґрунтував тим, що до офіційного оформлення розірвання шлюбу, сторони у справі здійснили добровільний розподіл спільного майна подружжя, вчинили певні дії для його розподілу, однак ОСОБА_6 наміру виконувати в повному обсязі домовленість про добровільний розподіл майна не має, а тому позивач вимушений був звернутися до суду із зустрічною позовною заявою, вимоги якої ґрунтуються на досягнутих попередньо між сторонами домовленостях.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2014 року прийнято зустрічні позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування, поділ спільного майна подружжя, визнання права особистої приватної власності до спільного розгляду з первісним позовом.

У прийнятті зустрічних позовних вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2015 року з урахуванням ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2015 року (виправлено описки у рішенні суду), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року, позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_7 право особистої приватної власності на автомобіль Audi А6, державний номер НОМЕР_1.

Визнано об'єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3 та 1/25 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 в приміщенні V, VIII, літ А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50,0 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_9 складає 2/25 частини нежилих приміщень V, VIII, літ. А-9, А (1).

В рахунок поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_6 та визнано за нею право власності на автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3.

В рахунок поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_7 1/25 частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 в приміщенні V, VIII, літ А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50,0 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_9 складає 2/25 частини нежилих приміщень V, VIII, літ. А-9, А (1).

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 компенсацію вартості Ѕ частини спільного майна подружжя в сумі 1 565 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 Ѕ частину сплаченої ним заборгованості за кредитним договором в розмірі 14 618 грн 01 коп.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року шляхом викладення резолютивної частини рішень у редакції, яка передбачає: визнання спільним майном подружжя, набутим сторонами за час шлюбу автомобіля Audi А6, державний номер НОМЕР_1, автомобіля Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2, автомобіля Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3, 1/25 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» (нежитлове приміщення V, VIII, літ А-9, А (1), торгового залу № 2, площею 50 кв. м., що спільно із часткою ОСОБА_9 складає 2/25 частини нежитлових приміщень V, VIII, літ А-9, А (1); в рахунок поділу такого майна виділення ОСОБА_7 у власність вказаного нерухомого та рухомого майна зі стягненням з останнього на користь ОСОБА_6 компенсації Ѕ частини його вартості; стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 Ѕ частини сплаченої ним кредитної заборгованості в розмірі 8 195 грн 15 коп., а також відмову в задоволенні інших заявлених сторонами позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, ОСОБА_6 посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що за період перебування у шлюбних відносинах та до їх фактичного припинення, подружжям ОСОБА_6 було придбано наступне майно, яке у відповідності та в порядку ст. ст. 63, 65, 70, 71 СК України, підлягає поділу між ними: 10 жовтня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу автомобіль Toyota RAV 4, державний номер НОМЕР_3, вартістю 201 тис. грн (т. 1, а. с. 180-183); 10 квітня 2008 року автомобіль Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2, вартістю 183 500 грн, який 29 березня 2014 року, тобто вже після припинення шлюбних відносин, ОСОБА_7 перереєстрував на підставі довідки-рахунку (т. 1, а. с. 215-216); 18 лютого 2011 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В. за реєстровим № 536, спільно із ОСОБА_9 у рівних частках, нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_3, в приміщенні V, VІІІ, літ. А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50 кв. м., що складає 2/25 частин нежилих приміщень V, VІІІ, літ А-9, А (1), вартістю 57 481 грн, а відповідно на частку подружжя припадає 1/25 частина зазначених приміщень вартістю 28 740 грн 50 коп. (т. 1, а. с. 178-179).

За період спільного проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 придбано майно (з урахуванням проданого ОСОБА_7 автомобілю Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2), на загальну суму 398 870 грн, тобто на кожного із подружжя припадає майна на суму 199 435 грн.

Вирішуючи питання про те, яке саме майно зі спільного майна підлягає виділу кожному з подружжя, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, інтересів кожного з подружжя, а також з фактично встановлених судом обставин.

Було встановлено, що автомобілем Toyota RAV 4, державний номер НОМЕР_3, користується безпосередньо дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_11, у зв'язку з чим, суд вважав за необхідне в рахунок поділу спільного майна виділити ОСОБА_6 у власність такий автомобіль, вартістю, узгодженою сторонами - 201 тис. грн.

З урахуванням вартості вказаного вище автомобіля, виділеного судом ОСОБА_6 та залишковою вартістю іншого майна, що підлягає поділові, суд першої інстанції дійшов до висновків про необхідність виділення ОСОБА_7 1/25 частини нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3, яким він користується, вартістю, узгодженою сторонами - 28 740 грн 50 коп., що разом із вартістю проданого ним після розірвання шлюбу автомобіля Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2, становить 197 870 грн (28 740 грн 50 коп. + 183 500 грн).

Компенсацію різниці у вартості Ѕ частини спільного майна подружжя в сумі 1 565 грн (201 тис. грн - 197 870 грн : 2 = 1 565 грн) суд першої інстанції присудив на користь ОСОБА_7 шляхом стягнення такої суми коштів з ОСОБА_6, що не суперечить вимогам ст. 71 СК України та ст. 365 ЦК України.

Крім того, суд першої інстанції встановив, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_7, з метою придбання вказаного вище автомобіля Toyota RAV 4, державний номер НОМЕР_3, що належить до спільного майна подружжя і його включено до поділу, було укладено кредитний договір з відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на суму 160 800 грн під 14 % річних. Згідно довідки акціонерного товариства «Ощадбанк» від 05 листопада 2014 року ОСОБА_7, за період з 01 жовтня 2013 року (з моменту припинення шлюбних відносин) по 22 жовтня 2014 року, за кредитним договором було сплачено основного боргу - 26 820 грн та процентів - 2 416 грн 03 коп., а всього 29 236 грн 03 коп., у зв'язку з чим, суд дійшов висновків, що з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7, в порядку поділу зобов'язань подружжя (ст. 65 СК України), підлягає стягненню Ѕ частина сплаченої ним заборгованості за кредитним договором в розмірі 14 618 грн 01 коп. (т. 1, а. с. 184-187).

Що стосується спірного автомобіля Аudi А6, державний номер НОМЕР_1, то районний суд встановив, що позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання вказаного автомобіля його особистою приватною власністю на підставі ч. 6 ст. 57 СК України, є обґрунтованими та доведеними і в цій частині зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню. Такі висновки суду ґрунтуються на тому, що відповідний транспортний засіб не підлягає включенню до складу спільно набутого майна подружжя і не може бути предметом поділу між ними, оскільки задовго до його придбання сторони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства і стали проживати окремо один від одного. Вказаний автомобіль було придбано за особисті кошти ОСОБА_7 після подання сторонами 28 січня 2014 року заяви про розірвання шлюбу та за 6 днів до отримання свідоцтва про розірвання шлюбу.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погодився, визнав рішення районного суду законним і обґрунтованим та залишив його без змін, однак такі висновки апеляційного суду є передчасними.

Норма ч. 5 ст. 71 СК України забезпечує матеріальні права того з подружжя, якому другий з подружжя повинен сплатити компенсацію за одержане майно в порядку поділу.

З цього приводу Пленум Верховного Суду України в п. 25 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» дав таке пояснення: «Вирішуючи питання про поділ майна, Що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення Другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду 3 таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинить таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності».

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Проводячи поділ автомобіля Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що транспортний засіб є неподільною річчю і в даному випадку є об'єктом права спільної сумісної власності дружини та чоловіка.

Виділяючи ОСОБА_6 у власність такий автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_3, суд першої інстанції не врахував при цьому, що вимога про припинення права власності ОСОБА_7 на такий транспортний засіб не заявлялася, попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду не відбулося, крім того, ОСОБА_6 заперечувала можливість передачі їй у власність спільного майна подружжя, а наполягала на стягненні її частки у вигляді грошової компенсації. Фактично судом було змінено правовий режим рухомого майна, що не підлягає поділові та не враховано можливості визначення ідеальних часток в цьому майні без його реального поділу і залишення такого майна у спільній частковій власності подружжя.

З урахуванням зазначеного суд також мав визначити порядок розподілу вартості автомобіля Nissan Rouge, державний номер НОМЕР_2, вартістю 183 500 грн та нежилих приміщень за адресою: АДРЕСА_3, в приміщенні V, VІІІ, літ. А-9, А (1), торгового залу № 2-а площею 50 кв. м., що складає 2/25 частин нежилих приміщень V, VІІІ, літ А-9, А (1), вартістю 57 481 грн.

На вказані вимоги закону та обставини не звернув уваги й суд апеляційної інстанції, залишивши в силі незаконне рішення суду першої інстанції.

Крім того, вирішуючи спір в частині поділу автомобіля Аudi А6, державний номер НОМЕР_1, апеляційний суд погодився з висновками районного суду, що він є особистою приватної власністю ОСОБА_7

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 23 Постанови «Про порядок застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання лише у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч. 6 ст. 57 СК України).

Між сторонами не було встановлено режиму окремого проживання, передбаченого ст. 119 СК України, а тому щодо спірного майна у вигляді автомобіля Аudi А6, державний номер НОМЕР_1, -не виникли правові наслідки встановлення режиму окремого проживання, передбачені ст. 120 СК України.

Такий транспортний засіб в даному випадку повинен враховуватися при визначенні загальної маси спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу, а також можливих варіантів поділу.

У зв'язку з наведеним вище, відсутні підстави вважати, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи перевірено належним чином загальний склад майна, що підлягає поділу, а відтак вирішено спір у відповідності із вимогами закону.

Оскільки, апеляційним судом ухвалено у даній справі судове рішення яке не відповідає вимогам ст. ст. 303, 213, 214 ЦПК України, то воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська