Справа №489/1795/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 р. ОСОБА_1 в особі представника звернулася д суду з позовом, який обґрунтувала тим, що 04 липня 2014 р. через похилий вік та незадовільний стан здоровя вона уклала з відповідачем договір її довічного утримання (догляду) в обмін на передачу ОСОБА_2В, права власності на належну їй квартиру№36 по провулку 1-му Індивідуальному,1 в м. Миколаєві. Відповідач неналежним чином виконував свої зобовязання, тому її син надсилав з серпня 2014 р. по лютий 2015 р. кошти на оплату послуг доглядальниці, з 09 листопада2015 р. відповідач припинив виконувати свої зобовязання. У жовтні 2015 р. коли син приїхав та побачив, що відповідач не бажає виконувати умови договору, то забрав її до м. Москви. Оскільки розірвати договір відповідач у нотаріуса відмовляється, то вимушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2016 р. до участі в справі залучена співвідповідачем ОСОБА_3В,

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 з представником просив позов залишити без задоволення.

Відповідачка ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи без її участі та невизнання позову.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, покази свідків, встановив такі обставини.

Згідно нотаріально посвідченого договору від 04 липня 2013 р. за реєстровим №836 ОСОБА_1 передала належну їй на праві власності квартиру №36 по провулку 1-му Індивідуальному, 1 в м. Миколаєві у власність ОСОБА_2, а той зобовязався забезпечити ОСОБА_1 довічним утримання, а у разі втрати здоровя - довічним доглядом. Матеріальне забезпечення з утримання (догляду) на місяць оцінене сторонами у 1200 грн. з індексацією та повинно було складатися із забезпечення ОСОБА_1 житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в даній квартирі, забезпечення відповідача продуктами харчування, надання побутових послуг (прання постільної білизни, ремонт побутової техніки, ремонт сантехніки), забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, забезпечення необхідними лікувальними засобами, забезпечення, в разі необхідності, лікування в медичних закладах.

Договір укладений ОСОБА_2 зі згоди дружини ОСОБА_3, яка стала співвласником спірної квартири на підставі ч. 1 ст. 60 СК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність свої вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

Отже, з урахуванням підстав позову та наведеної вище презумпції вини боржника за договором, саме відповідачка зобов'язана довести належне виконання умов договору довічного утримання.

Але належними доказами, якими можливо довести буквальне дотримання відповідачем ОСОБА_2 з дружиною умов договору в частині надання переліку утримання (догляду) позов не спростований.

Перелік квитанцій та самочинний звіт відповідача про витрачені кошти на утримання позивачки без письмового підтвердження утриманця про буквальне виконання обумовленого переліку видів утримання не є достатнім доказом про відсутність з його боку винного порушення зобовязання.

Не є достатнім доказом на спростовування доводів позову покази свідка ОСОБА_4, доглядальниця позивачки в с. Зеленийц Яр, яка охарактеризувала виконання відповідачем договору аж як надмірне, а також покази відповідачів під присягою, оскільки достатніх доказів щодо надання усієї сукупності переліку довічного утримання ними не створюється.

Доводи позову що кошти переведені із РФ сином позивачки на імя дочки доглядальниці ОСОБА_4 мали компенсаційний характер для належного утримання (догляду) відповідають встановленим обставинам, оскільки з показів відповідачів та свідка ОСОБА_4 випливає, що ці кошти йшли дійсно на надання позивачці догляду з боку ОСОБА_4

Позивачка проживає з листопада 2015 р. в м. Москві, фізично відповідач їй надати будь з яких видів утримання не може.

Доводи відповідачів про відсутність власного волевиявлення позивачки на висування претензій до відповідачів щодо якості та повноти наданого утримання, оскільки таке її примушує робити її повнолітній син, з яким вона живе, не спроможні. Зміст довіреності позивачки на представника від 04 березня 2016 р. прямо зазначає про таке волевиявлення.

Судові витрати підлягають розподілу між відповідачами.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений 04 липня 2013 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №836.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 275,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.Г. Губницький