У х в а л а

ІМенем УКраїни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Леванчука А.О.,

МостовоїГ.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Данильченка Руслана Володимировича, який діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом. Зазначало, що 19 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 2 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Посилаючись на неналежне виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, із урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з відповідача борг у розмірі 88 839 грн 12 коп., що еквівалентно 6 854,87 доларів США.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 88 839 грн 12 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Данильченко Р.В., який діє від імені ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 19 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 2 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань у відповідача станом на 31 березня 2014 року утворилась заборгованість, розмір якої складає 6 854,89 доларів США.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із заяви ОСОБА_3 про застосування позовної давності та відмовив у позові із підстав її спливу.

Однак з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України питання пропущення строку позовної давності входить до фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, і підлягають з'ясуванню на підставі поданих особами, які беруть участь у справі, доказів.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою цієї статті встановлено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Оскільки питання застосування позовної давності входить до предмета доказування і встановлення, то апеляційний суд може приймати докази з цього приводу, а також саму заяву про застосування позовної давності у випадку, коли неможливість їх подання до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено.

Між тим, підстави для прийняття заяви про застосування позовної давності, доказів про наявність в апеляційного суду підстав для з'ясування пов'язаних з цим обставин у рішенні апеляційного суду не наведено.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Розподіл обов'язків щодо доказування в цивільній справі здійснюється на підставі принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення було доставлено повістку про виклик до суду, яка нею отримана 20 вересня 2014 року (а. с. 54).

Приймаючи до розгляду заяву про застосування позовної давності, апеляційний суд на цю обставину уваги не звернув, ніякої оцінки їй не дав, не врахував, що ОСОБА_5 була належним чином повідомлена про розгляд справи в суді першої інстанції, а відтак могла скористатись своїм правом на подання заяви про застосування позовної давності до цього суду.

Тому, без наведення поважних причин неподання відповідачем заяви про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції, її прийняття апеляційним судом не може бути визнане обґрунтованим, а зроблений ним висновок про відмову у задоволенні позову із цієї підстави є передчасним.

Порушення судом апеляційної інстанції при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене ним рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи необхідно врахувати наведене та правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-2307цс15, розглянутій ним в порядку Глави 3 Розділу V ЦПК України.

При відступленні від цієї правової позиції у прийнятому за результатами розгляду апеляційної скарги судовому рішенні мають бути наведені відповідні мотиви, як це передбачено абзацом ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Данильченка Руслана Володимировича, який діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова А.О. Леванчук Г.І. Мостова М.І. Наумчук