Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/3862/13-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Худякова А.М.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2013 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 25 січня 2007 року між ним та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого останній наданий кредит в сумі 43845 доларів США , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% річних. Умовами договору передбачено, що кінцевий термін повернення коштів становить 24 січня 2027 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань за даною угодою цього ж дня ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором іпотеки.

Позивач зазначає, що банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а боржник не виконує передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку з чим станом на 15 липня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 82281,82 дол. США, що за курсом НБУ, встановленим станом на 15 липня 2013 року, є еквівалентним 657431 грн. 74 коп., та складається із: заборгованості зі сплати кредиту в сумі 54043,04 дол. США; заборгованості зі сплати відсотків в сумі 8688,68 дол. США., заборгованості зі сплати комісійних нарахувань в розмірі 774,90 дол. США, а також пені в розмірі 18775,20 дол. США.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив в рахунок погашення даної заборгованості звернути стягнення на належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Окрім того, позивач просив виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2013 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZHH0GK00000002 від 25 січня 2007 року в розмірі 82281,82 дол. США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 15 липня 2013 року складає 657431 грн. 74 коп., звернуто стягнення на квартиру№5, загальною площею 53,70 кв.м., житловою площею 40,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Виселено ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб.

Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вказує, що суд не перевірив розмір заборгованості за спірним кредитним договором, не з'ясував питання про те, чи відкривався банківський рахунок, на який повинні були перераховуватись кредитні кошти, адже в угоді взагалі відсутні умови про відкриття такого рахунку.

Суд не встановив, у якій формі надавався кредит, та чи надавався він взагалі.

ОСОБА_1 також зазначає, що при підписанні кредитного договору їй не була надана інформація про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність. Також банк ввів її в оману, надавши кредит в іноземній валюті.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

На думку представника позивача, апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 січня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ZHH0GK00000002, за умовами якого відповідачці наданий кредит в сумі 43845 доларів США, з яких 37000 дол. США - на купівлю житла, 6845 дол. США - на виплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0% річних, строком по 24 січня 2027 року.

Відповідно до умов даного договору та заяви ОСОБА_1 №702 від 25 січня 2007 року на ім'я останньої був відкритий рахунок та перераховані кредитні кошти в сумі 37000 дол. США ( а.с.163).

Цього ж дня між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_2 25 січня 2007 року.

Наявний в матеріалах справи розрахунок свідчить про те, що ОСОБА_1 не вносила в повному обсязі передбачені графіками щомісячні платежі за спірною угодою, внаслідок чого станом на 15 липня 2013 року, виникла заборгованість в сумі 82281,82 дол. США, що є еквівалентним 657431 грн. 74 коп., яка складається із: заборгованості зі сплати кредиту в сумі 54043,04 дол. США; заборгованості зі сплати відсотків в сумі 8688,68 дол. США., заборгованості зі сплати комісійних нарахувань в розмірі 774,90 дол. США, а також пені в розмірі 18775,20 дол. США.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не спростувала наданий позивачем розрахунок. Судом апеляційної інстанції за клопотанням представника відповідачки призначалась судово-економічна експертиза. Оскільки ОСОБА_1 не сплатила кошти за проведення експертного дослідження, дана експертиза не була проведена.

Відповідно до ст.ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 33 даного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Установивши, що боржник не виконує зобов'язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов вірного по суті висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, при вирішенні спору суд не врахував положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, зокрема, зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч.6 ст.38 цього Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення має відповідати вимогам ч. 6 ст.38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен вказати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року ( справа №6-120 цс15).

Окрім того, визначивши розмір пені у іноземній валюті, суд не врахував положення ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», якою передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня ( ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Отже, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки НБУ. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватись та стягуватись за судовими рішеннями лише у національній валюті України -гривні.

Окрім того, умовами спірного кредитного договору передбачено, що сплата пені здійснюється у гривні ( п.4.1 угоди).

Відповідно до п. 24 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених цим договором, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку».

За змістом ст. 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свою вимогу шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві. Дії щодо продажу предмета іпотеки здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Таким чином, позивач при укладенні договору купівлі-продажу предмета іпотеки діє від свого імені.

З огляду на вищезазначене, рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки слід змінити, виклавши абзаци перший-третій резолютивної частини у новій редакції.

За правилами ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Матеріали справи свідчать, що у переданій в іпотеку квартирі зареєстрована та проживає ОСОБА_1 разом із сім'єю: чоловіком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 Відповідачка зареєстрована за вказаною адресою з 1 квітня 2009 року.

Листом від 31 травня 2013 року, відправленим на адресу попереднього місця реєстрації та проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2), позивач повідомив останню про наявну заборгованість та вимагав звільнити передану в іпотеку квартиру.

Доказів отримання ОСОБА_1 вказаної письмової вимоги матеріали справи не містять.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року (справа №6-455 цс 15), зі змісту ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, ч.3 ст.33, ч.ч.1,2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням ч.2 ст. 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом ( за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про виселення ОСОБА_1 зі спірної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку..

Проте, задоволення позову про виселення з даного житлового приміщення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають за вказаною адресою, не узгоджується з вимогами цивільного процесуального законодавства.

Так, встановивши, що у переданій в іпотеку квартирі зареєстровані та проживають чоловік та син ОСОБА_1, суд не залучив їх до участі у справі, вирішивши питання про їх права.

Таким чином, рішення в частині виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішенням,- про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209,303, 307, 309,313,314,316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2013 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки змінити, виклавши абзаци перший -третій резолютивної частини в наступній редакції.

«Позовні вимоги задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ZHH0GK00000002, укладеним 25 січня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк» та ОСОБА_1, у розмірі 63506,62 дол. США, у тому числі: 54043,04 дол. США заборгованості за кредитом; 8688,68 дол. США заборгованості зі сплати відсотків; 774,90 дол. США заборгованості зі сплати комісійних нарахувань; а також 150013 грн. 84 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 53,7 кв.м., житловою площею 40,4 кв.м., шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією договору купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, організаціях та підприємствах незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами України дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, встановивши, що продаж предмета іпотеки повинен бути здійснений за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна».

Рішення в частині виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку,- скасувати та ухвалити в цій частині нове рішенням, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення в частині виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку, а також в частині розподілу судових витрат - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: