Справа 635/2665/15-ц
Провадження 2/635/97/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючий суддя Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Щербак Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом звернувся до суду із позовом, яким просив стягнути з відповідача на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» в особі ОСОБА_4 обласної дирекції АТ «ОСОБА_2 Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/1171/82/98555 від 28 березня 2008 року в сумі 34308,84 Доларів США, з яких: 24831,43 доларів США заборгованість за кредитом, 2781,74 доларів США заборгованість по сплаті відсотків, 6695,67 доларів США пеня за несвоєчасну сплату кредиту, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 3654 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28 березня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/1171/82/98555, за умовами якого ОСОБА_3 був наданий кредит в сумі 45900 доларів США строком до 28 березня 2018 року зі сплатою 14 відсотків річних, відповідач зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати інші зобовязання в порядки та строки, визначені договором. 27 березня 2009 року між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та позичальником була укладена Додаткова угода №014/1171/82/98555/1 до кредитного договору, згідно якої сторони досягли тимчасово за період з 28 квітня 2009 року до 28 червня 2009 року зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором, Графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором викладено в новій редакції в Додатках №1,2 до цієї додаткової угоди, в свою чергу, відповідач зобовязався повертати кредитні кошти згідно нової редакції графіка погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 28 березня 2018 року зі сплатою банку відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14% річних. Разом з тим, відповідач не виконує свої зобовязання за кредитним договором та не здійснює щомісячну сплату кредиту та відсотків, у звязку з чим станом на 06 лютого 2015 року за ним утворилася заборгованість по кредиту у розмірі 24831,43 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 2465,77 доларів США та заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 2781,74 доларів США. У звязку з порушення строків повернення кредиту на підставі п. 16.3 кредитного договору відповідачу була також нарахована пеня за несвоєчасну сплату кредиту та погашення відсотків у розмірі 6695,67 доларів США.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк Аваль», в якій просив визнати кредитний договір №014/1171/82/98555 від 28 березня 2008 року недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, зобовязавши кожну із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання вищевказаного кредитного договору.

В обґрунтування зустрічних вимог посилався на те, що 28 березня 2008 року між ним та ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» укладений кредитний договір №014/1171/82/98555 на суму 45900 доларів США строком до 28 березня 2018 року зі сплатою 14 відсотків. Вважає зазначений кредитний договір недійсним відповідно до вимог ст.ст. 11,15,18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1056-1 ЦК України, ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність та ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги» з наступних підстав. Банк приховав від нього інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування, вказав у договорі викривлені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів відповідача в оману щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, а саме реальна процентна ставка, яка дорівнює 17,07% перевищує вказану в договорі проценту ставку на 3,07% річних, що складає значну суму переплату для позичальника. Вважає, що розмір процентів за користування кредитними коштами повинен визначатися в кредитному договорі у вигляді річної відсоткової ставки в процентах річних, тобто фіксованої незмінної ставки, яка показана у фіксованому грошовому виразі. Крім того, банк на свій розсуд, без згоди позичальника збільшив щомісячний платіж і продовжує його збільшувати кожного місяця, тобто здійснює формування вартості фінансової послуги без участі споживача та його згоди, у звязку з чим останній не може спрогнозувати свої витрати на оплату процентів за користування кредитом. Таким чином, порядок розрахунку процентів за користування кредитом встановлений у договорі суперечить нормам чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, а тому на його думку умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. На думку відповідача за первісним позовом Додатки №1 та №2 до кредитного договору, де зазначена реальна процентна ставка та відомості щодо зміни сум фактичних нарахувань процентів в залежності від коригувань процентної ставки та облікової політики кредитора, навмисно викладено замалим шрифтом в нечитабельному виді, з метою введення позичальника в оману. Також зазначив про те, що витрати позичальника збільшилися разом з ростом курсу долару США, оскільки банк може списувати кошти з будь-якого рахунку позивача, в тому числі і з рахунку у гривні та здійснювати купівлю/обмін/продаж списаних коштів для отримання необхідної для платежу валюти, витрати по обслуговуванню кредиту зросли більш ніж в чотири рази, комісія, пеня та штрафи є похідними величинами від розміру кредиту, а тому є витратами, які залежать від курсу гривні НБУ на день сплати.

Представник позивача за основним позовом ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» у судове засідання не зявився, в матеріалах справи маються заяви представників ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діють на підставі довіреностей, в яких вони просять розглянути справу за відсутності представника банку та задовольнити позовні вимоги. Крім того, в матеріалах справи маються заперечення на зустрічну позовну заяву про захист прав споживача, визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, надані представником ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» ОСОБА_6, в яких зазначено наступне. Кредитний договір №014/1171/82/98555 від 28 березня 2008 року був підписаний позичальником власноручно та скріплений печаткою банку, на час його підписання ОСОБА_3 перебував в стані повної цивільної дієздатності фізичної особи, а тому усвідомлював всі фінансові ризики. Підписавши кредитний договір, він взяв на себе зобовязання повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за їх використання та комісії, передбачені договором та тарифами Банку, а також виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені угодою. Умови зміни та коливання відсоткової ставки чітко визначені п. 4 кредитного договору. Посилаючись на збільшення щомісячного платежу, відповідач не враховує те, що 27 березня 2009 року між сторонами була укладена додаткова угода №014/1171/82/98555/1 з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ, сторони досягли згоди про зміну умов погашення кредиту. Крім того зазначає, що у відповідності до умов кредитного договору та додаткової угоди, позичальник підтверджує, що перед їх укладенням, він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування та орієнтовану сукупну вартістю кредиту, будь-яких зауважень та претензій щодо наданої інформації він не мав. Кріім того, позичальник свідчить, що всі ризики, повязані з істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладенні договору, позичальник приймає на себе і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання договору. Відповідно до Додатку №1 до кредитного договору, підписаного сторонами, графік погашення кредиту є орієнтованим примірником в частині нарахувань процентів та страхових платежів, суми фактичних процентів будуть змінюватися в залежності від: дати фактичного погашення поточної заборгованості за кредитом, коригувань процентної ставки, облікової політики кредитора. Крім того, під час укладення договору, сторони керувалися ч. 3 ст. 6, ст. 525 ЦК України та домовились добровільно про відсоткову ставку. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні основного позову з тих підстав, що ОСОБА_3 не підписував Додаткову угоду №014/1171/82/98555/1 від 27 березня 2009 року, а також Додатки №1,№2 до неї, що також підтверджується тим, що його підпис у кредитному договорі відрізняється від підпису, який стоїть у зазначені додатковій угоді та додатках до неї. Оскільки розрахунок заборгованості позивача ґрунтується в тому числі на умовах, викладених у додатковій угоді і додатках до неї, позов задоволенню не підлягає. Зустрічний позов просила задовольнити з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві.

Суд, вислухавши представника відповідача за основним позовом, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає первісний та зустрічний позов такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_2 банк Аваль» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 банк Аваль», що підтверджується Статутом ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» , затвердженим Загальними зборами акціонерів ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» протокол №3б-49 від 12 квітня 2012 року) та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №014/1171/82/98555, за умовами якого банк надає ОСОБА_3 кредит у сумі 45900 доларів США за програмою кредитування «Кредит під заставу нерухомості» на споживчі цілі в розмірі 45000 доларів США та на оплату комісії за надання кредиту у розмірі 900 доларів США з кінцевим строком повернення до 28 березня 2018 року та зі сплатою відсотків у розмірі 14% річних, позичальник зобовязується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно Умов Договору та Тарифів кредитора, а також виконати інші обовязки, визначені договором. Невідємними частинами зазначеного договору відповідно до його п. 17.4 є Додаток №1 Графік погашення кредиту та інших платежів та Додаток №2 Сукупна вартість кредиту.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У зазначеному кредитному договорі визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Зі змісту зазначеного кредитного договору вбачається, що ОСОБА_3 підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, з Графіком погашення кредиту та інших платежів, який є Додатком №1 до кредитного договору №014/1171/82/98555 від 28 березня 2008 року та з сукупною вартістю кредиту, який є Додатком №2 до кредитного договору №014/1171/82/98555 від 28 березня 2008 року, в яких останній також поставив свій підпис.

В ході судового розгляду відповідачем не оспорювався факт підписання основного кредитного договору та додатків до нього.

Разом з тим, в своїх запереченнях представник відповідача за основним позовом посилається на те, що між відповідачем ОСОБА_3 та ВАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» не укладалася Додаткова угода №014/1171/82/98555/1 від 27 березня 2009 року до кредитного договору №014/1171/82/98555 від 28 березня 2008 року, а підпис, який стоїть у зазначеній Додатковій угоді та Додатках до неї №1,№2 виконаний не ОСОБА_3

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 10 ЦПК України. У справах про невиконання умов будь-яких договорів саме позивач має довести, що у відповідача є зобов'язання, яке ним не виконано.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст.58 ЦПК України).

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На виконання положень ч.4 ст.10 ЦПК України, з метою повного зясування обставин справи та перевірки доводів представника відповідача за основним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_7, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2016 року за заявою останньої по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу на предмет належності підпису ОСОБА_3 в Додатковій угоді №014/1171/82/98555/1 від 27 березня 2009 року до кредитного договору №014/1171/82/98555 від 28 березня 2008 року та Додатках до неї №1, №2. Проведення експертизи було доручено експертам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області. Ухвалу про призначення почеркознавчої експертизи разом з матеріалами цивільної справи було направлено для виконання.

29 березня 2016 року на адресу суду надійшло клопотання заступника директора Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_8 (№19/121/10-207 від 18 березня 2016 року) про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення вищевказаної експертизи, зокрема оригіналів додаткової угоди №014/1171/82/98555/1 від 27 березня 2009 року, Додатку №1 та Додатку №2 до цієї угоди, вільних зразків почерку та підпису ОСОБА_3 в різноманітних за характером документах за період до 2009 року, а також експериментальних зразків підпису та почерку ОСОБА_3, що завірені власноруч.

ОСОБА_4 районного суду Харківської області за вих.№02-24/675 від 28 квітня 2016 року, на виконання вищевказаного клопотання судом були направлені матеріали, зокрема вільні та експериментальні зразки почерку та підпису ОСОБА_3 Оригінал додаткової угоди №014/1171/82/98555/1 від 27 березня 2009 року, Додатку №1 та Додатку №2 до цієї угоди направлений не були з тих підстав, що у ОСОБА_3 такі документи, за його словами, відсутні, оскільки він їх не підписував, а ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» не надав їх з невідомих причин. 16 травня 2016 року на адресу суду повернулася цивільна права з повідомленням експерта про неможливість проведення почеркознавчої експертизи у звязку з ненаданням додаткових матеріалів.

В ході судового розгляду було задоволено клопотання представника відповідача за основним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_7 про витребування з ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк Аваль» оригіналу Додаткової угоди №014/1171/82/98555/1 від 27 березня 2009 року до кредитного договору №014/1171/82/98555 від 28 березня 2008 року, про що 15 липня 2016 року постановлена ухвала про витребування доказів. Копію ухвали про витребування доказів для її виконання того ж числа отримала представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк Аваль» ОСОБА_6, яка приймала участь у судовому засіданні, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Разом з тим, по теперішній час зазначена ухвала про витребування доказів не виконана, оригінал Додаткової угоди №014/1171/82/98555/1 від 27 березня 2009 року до кредитного договору №014/1171/82/98555 від 28 березня 2008 року суду не наданий. При цьому, суд неодноразово відкладав судове засідання для виклику представника позивача та витребування вищевказаних документів, однак представник позивача у судове засідання не зявляється, будь-яких пояснень з приводу неможливості виконання ухвали про витребування доказів та надання витребуваних документів суду не надає.

Статтею 27 ЦПК України передбачено, що сторони повинні добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Разом з тим, у судові засідання, призначені на 18 жовтня 2016 року, 02 листопада 2016 року та 28 листопада 2016 року позивач явку свого представника до суду не забезпечив, ухвалу суду про витребування оригіналів документів не виконав, що унеможливило проведення призначеної по справі судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до приписів ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи те, що провести призначену у справі судову почеркознавчу експертизу неможливо без надання експерту для дослідження оригіналів необхідних документів, а також, що позивач ухиляється від виконання ухвали суду про витребування таких документів для експертного дослідження з метою перевірки доводів представника відповідача щодо належності підпису ОСОБА_3 у вищевказаній Додатковій угоді та додатках до неї, суд вважає недоведеним факт існування між сторонами цивільно-правового спору, в тому числі за кредитним договором №014/1171/82/98555 від 28 березня 2008 року, оскільки за своєю суттю Додаткова угода до кредитного договору, яка є предметом оскарження, є невідємною частиною кредитного договору (п.5 Додаткової угоди), розрахунок заборгованості за кредитним договором, на підставі якого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, складений позивачем, виходячи з умов, передбачених зазначеною Додатковою угодою.

Частиною 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Прийняття судом наданих позивачем на підтвердження своїх вимог копій документів, як належних доказів існування між сторонами договірних правовідносин, без перевірки заперечень відповідача щодо достовірності таких доказів, суперечило б принципу диспозитивності цивільного судочинства, що закріплений у ст. 11 ЦПК України. При цьому суд враховує ту обставину, що відповідач зі своєї сторони вичерпав всі можливі заходи для підтвердження своїх доводів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, шляхом призначення почеркознавчої експертизи та наданням всіх необхідних документів для її проведення.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним суд зазначає наступне.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В момент укладення кредитного договору, позивач за зустрічним позовом не висловив будь-яких заперечень та не приніс будь-яких зауважень з приводу наявних в кредитному договорі пунктів, добровільно підписав кредитний договір, чим підтвердив прийняття на себе зобовязань, в тому числі щодо валюти кредитування, щомісячної сплати суми кредиту та суми відсотків за користування кредитом в доларах США.

Законодавство України у сфері банківської діяльності та діяльності небанківських фінансових установ не містить приписів, які б забороняли банкам або іншим фінансовим установам надавати кредити в іноземній валюті.

Згідно ч. 2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 3 ст. 533 ЦК України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках та на умовах встановлених законом.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Коливання курсу долара постійне і це не може бути істотною зміною становища щодо виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Банк, при укладенні договору не міг гарантувати, що з моменту укладення оскаржуваного договору до повного виконання зобовязань за ним курс буде незмінним. Крім того, позивач на власний розсуд обрав валюту кредитування.

Згідно Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2013 року № 516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті.

Отже, з наведеного вбачається, що банк фактично виконує роль фінансового посередника - залучає тимчасово вільні грошові кошти від підприємств, організацій, населення у певній валюті та в подальшому розміщує їх у тій же валюті від свого імені на умовах строковості, зворотності та платності.

Таким чином, вищевказані обставини спростовують твердження представника позивача про те, що у звязку із зростанням курсу долара, збільшились витрати ОСОБА_3 за обслуговування кредиту.

Щодо доводів представника позивача за зустрічним позовом про зміну процентної ставки, суд їх вважає безпідставними, оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами. Як вбачається зі змісту кредитного договору та Додатку №2 до нього, банком встановлений процент за користування кредитом у розмірі 14% річних, будь-які відомості, щодо розрахунку суми заборгованості за процентною ставкою у розмірі 17,07% річних або за будь-якою іншою ставкою, більшою ніж 14% річних, в матеріалах справи відсутні, позивачем такі докази в ході судового розгляду також не надані. Разом з тим, відповідно до умов договору, а саме п. 4.1, кредитор має право в односторонньому порядку на власний розсуд без згоди позичальника, але не частіше одного разу в шість місяців, змінити процентну ставку за кредитом у разі настання подій, які мають безпосередній вплив на вартість (збільшення вартості) кредитних ресурсів установи кредитора та не залежить від волі сторін, такі випадки перелічені в кредитному договорі в п.п.4.1.1-4.1.6. Як вже зазначалося вище, відповідач за основним позовом підписав кредитний договір, тим самим погодився з його умовами, в тому числі п.4.1.

Щодо інших доводів представника позивача за зустрічним позовом щодо його незгоди з умовами кредитування, суд з ними не погоджується, оскільки спірний кредитний договір та його Додатки підписані в тому числі ОСОБА_3, факт підписання кредитного договору №014/1171/82/98555 від 28 березня 2008 року та додатків до нього останній не заперечує. Крім того, як вбачається зі змісту п. 15.7 вказаного договору, позичальник підтвердив, що перед укладенням договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в ВАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» та орієнтовану сукупну вартість кредиту та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності будь-яких зауважень та заперечень з приводу умов кредитного договору. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, за весь час, починаючи з дня укладення кредитного договору до звернення ПАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» до суду із позовом про стягнення заборгованості, ОСОБА_3 періодично здійснював платежі за кредитним договором, тим самим погоджувався з усіма умовами кредитування. Таким чином, доводи представника позивача за зустрічним позовом щодо не надання банком в повному обсязі інформації про умови кредитування спростовуються вищевказаними матеріалами справи, а також змістом правових норм ст.ст.627, 628, 629 ЦК України.

Підстави недійсності правочину встановлені ст.215 ЦК України, належних та допустимих доказів недодержання відповідачем вимог до правочину, встановлених ст.203 ЦК України, а також укладення договору з порушенням будь-яких умов, визначених діючим законодавством України з боку представника позивача за зустрічним позовом, не надано.

Як розяснено в п. 7 та п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Отже необхідною умовою для визнання кредитного договору недійсним є умова щодо встановлення обставин, передбачених ст. ст. 215, 203 ЦК України.

Різке підвищення курсу долару по відношенню до гривні та незгода позивача за зустрічним позовом з деякими умовами кредитного договору не може бути підставою для визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним.

У звязку з тим, що суд прийшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, позовні вимоги про застосування правових наслідків недійсності правочину задоволенню також не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 57, 59, 60, 61, 79, 88, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про визнання кредитного договору недійсним відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя