Справа № 565/1203/16-ц
Провадження № 2/565/491/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року м. Вараш

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Кузнецовського міського суду цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності та поділ майна, -

в с т а н о в и в:

26.08.2016 року позивач звернувся з позовом про визнання особистою приватною власністю квартири №27 в будинку №13 по мікрорайону Будівельників в місті Вараш (місті Кузнецовськ) Рівненської області (далі- спірна квартира), що придбана позивачем на підставі договору міни від 3 липня 2009 року (далі- договір міни). В позові вказує, що він набув право власності на спірну квартиру але його колишня дружина відповідач ОСОБА_1 не бажає знятися з реєстрації у спірній квартирі, чим порушує право власності позивача на спірну квартиру. Тому, на підставі ст.392 ЦК позивач просить визнати спірну квартиру його особистою приватною власністю.

У зустрічному позові, поданому 06.10.2016 року, відповідач просить відмовити у задоволенні первісного позову, визнати спірну квартиру об»єктом права спільної сумісної власності позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_1, як придбану сторонами під час перебування у шлюбі та визнати за нею право власності на 1/2 частку спірної квартири, згідно із ст.392 ЦК та ст.ст. 60, 63, 69 -71 СК.

Із письмового заперечення позивача проти зустрічного позову та заяви позивача про застосування строків позовної давності у зустрічній позовній заяві про поділ майна від 25.10.2016 року слідує, що позивач просить відмовити у задоволенні зустрічного позову через безпідставність та через пропуск відповідачем встановленого строку позовної давності до вимоги про поділ спірної квартири. А саме, встановленого ст.257 ЦК трирічного строку звернення з відповідним позовом до суду, від дня розірвання шлюбу 11 березня 2013 року. Оскільки із зустрічним позовом відповідач звернулась 06 жовтня 2016 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Сторони в судовому засіданні визнали, що під час перебування у шлюбі позивач придбав для проживання сім»ї у 2002 році квартиру №14 в будинку №10/2 по мікрорайону Будівельників в місті Кузнецовську Рівненської області.

Під час розгляду справи позивач та його представник просили первісний позов задовольнити і відмовити у задоволенні зустрічного позову. Позивач також пояснив, що з відповідачем у спірній квартирі не може проживати, спір щодо користування квартирою виник з дня, коли він дізнався про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні відповідач та її представник просили у задоволенні первісного позову відмовити і задовольнити зустрічний позов. Відповідач також пояснила, що про порушення права власності на спірне житло вона дізналась після отримання позову про визнання за позивачем одноосібного права на спірну квартиру, хоча спір щодо поділу спірної квартири виник у сторін приблизно за один рік перед судовим розглядом цієї справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази та керуючись законом, прийшов до наступного висновку.

Постановою ВР України від 19.05.2016 року № 1377-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» (постанова набрала чинності 03.06.2016 року) місто Кузнецовськ Рівненської області перейменоване в місто Вараш.

Сторони та їх неповнолітній син зареєстровані у спірній квартирі, що підтверджується адресною довідкою №276 відділу реєстрації виконавчого комітету Кузнецовської міської ради. З інформаційної довідки (а.с. 22) вбачається, що спірна квартира є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1, право власності набуте на підставі договору міни від 03.07.2009 року, реєстрація проведена 28.07.2009 року. Сторони з 4 липня 1997 року до 22 березня 2013 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 04.07.1997 року та рішенням суду від 11.03.2013 року про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 22.03.2013 року. Згідно договору міни спірної квартири, у власність позивача ОСОБА_1 перейшла спірна квартира, відповідач цей договір не укладала, відсутня посвідчена нотаріусом письмова згоду відповідача, як дружини позивача, на укладення позивачем договору міни нерухомого майна.

Під час судового засідання 29.11.2016 сторони визнали факт придбання позивачем спірної квартири на підставі договору міни, згідно з яким позивач обміняв належну йому однокімнатну №14 в будинку №10/2 по мікрорайону Будівельників в місті Кузнецовську на спірну двокімнатну квартиру, під час перебування в шлюбі з відповідачем.

За приписами ст.ст.60-63,68 СК, будь-яке майно (крім речей індивідуального користування та речей, які виключені з цивільного обороту), набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В судовому засіданні не добуто доказів про встановлення між позивачем та відповідачем домовленостей щодо реалізації права власності на нерухоме майно, яке є предметом спору.

Виключення з цього правила визначені ч.1 ст. 57 СК, згідно із положеннями якої, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

З наданих сторонами документів вбачається, що спірна квартира хоча і зареєстрована як приватна власність позивача ОСОБА_1, проте право власності на квартиру набуте позивачем ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 на підставі договору міни.

За таких обставин та у відповідності із ст.ст.51,60-63,68 СК, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача і відповідача.

Отже первісний позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість. Відповідно зустрічний позов в частині визнання спірної квартири спільною сумісною власністю позивача та відповідача підлягає задоволенню.

Заяву позивача про відмову у задоволенні зустрічного позову через пропуск строку звернення до суду з вимогою про визнання спірного житла спільною сумісною власністю сторін, суд вважає безпідставною. Оскільки у відповідності із ст.392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто відповідач довідавшись про те, що позивач не визнає за відповідачем право власності на спірну квартиру порушує право відповідача, звернулась в суд із позовом, зокрема про визнання права власності на спірну квартиру.

Як передбачено ст.ст. 256, 257 та ч.1 ст.261 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В свою чергу, зустрічний позов подано відповідачем в суд 06.10.2016 про захист права власності на спірну квартиру та поділ цієї квартири, у зв»язку із пред»явленням позивачем позову 28.08.2016 про визнання спірної квартири його одноосібною власністю. Тобто зустрічний позов в частині вимог про визнання права власності подано з додержанням, встановленого ст. 257 ЦК загального строку позовної давності. Тому не підлягають застосуванню наслідки спливу позовної давності до вимоги зустрічного позову про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю сторін.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову про поділ спірної кварти та визнання за відповідачем права власності на 1/2 частку цієї квартири, суд виходив з наступних міркувань.

Згідно із ст.ст.69-71 СК та роз"ясненнями, наведеними у п.19 і п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вимога про поділ майна подружжя може бути предметом розгляду в суді у разі недосягнення згоди між дружиною і чоловіком (колишніми дружиною і чоловіком) про поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки управі спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, за умови виплати іншому з подружжя грошової компенсації вартості його частки у спільному майні.

Спірна квартира є двокімнатною квартирою, що знаходиться у багатоквартирному будинку, тобто є неподільною річчю. Судом не здобуто даних про наявність договору про поділ спірної квартири, існування інших домовленостей між сторонами щодо грошової компенсації вартості відповідної частки у спірній квартирі.

Виходячи з наведеного, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимоги зустрічного позову про поділ спірної квартири та визнання за відповідачем ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки вказаної квартири, що є спільною сумісною власністю сторін.

Оскільки зустрічний позов задоволено частково, то у відповідності із ч.1 ст.88 ЦПК, понесені відповідачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 1110, 40 грн. підлягають стягненню з позивача пропорційно до задоволеної частини вимог зустрічного позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 57, 60-71 СК України, 392 ЦК України, ст.ст. 88,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру № 27 в будинку №13 по мікрорайону Будівельників в місті Вараш Рівненської області.

Задовольнити частково вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1. Визнати, що квартира № 27 в будинку №13 по мікрорайону Будівельників в місті Вараш Рівненської області є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відмовити у задоволенні вимог зустрічного позову про поділ між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири № 27 в будинку №13 по мікрорайону Будівельників в місті Вараш Рівненської області та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку квартири № 27 в будинку №13 по мікрорайону Будівельників в місті Вараш Рівненської області.

Понесені ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок стягнути з ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд.

Головуючий

Повне рішення виготовлене та підписане головуючим 2 грудня 2016 року