АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2136/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, ОСОБА_7 про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену заробітну плату, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасовою втрати працездатності, ОСОБА_7 про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену заробітну плату.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2013 року його було призначено на посаду начальника управління організаційної роботи Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Наказом відповідача № 321-к від 01 вересня 2015 його було незаконно звільнено із займаної посади згідно п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року його поновлено на роботі з 01 вересня 2015 року та скасовано наказ про його звільнення.

В.о. директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_7 21 січня 2015 року видала наказ № 08-к «Про встановлення надбавок працівникам Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» в якому зазначено «наказую: затвердити з 01 січня 2015 року надбавки робітникам Виконавчої дирекції Фонду за складність, напруженість у роботі та високі досягнення у праці працівникам Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності згідно із додатками 1 і 2». В результаті цього наказу відбулася зміна істотних умов праці, а саме розмірів оплати праці та пільг, тобто його заробітна плата істотно зменшилась.

Відповідачем всупереч вимогам закону в односторонньому порядку та без його згоди було зменшено розмір його заробітної плати.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Рішення про встановлення розміру надбавок до посадового окладу було прийнято відповідачем, як суб'єктом організації оплати праці, всупереч вимогам закону в односторонньому порядку та було зменшено розмір його заробітної плати. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці» субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Він не був повідомлений про зміну істотних умов праці, а саме розмірів оплати праці, в спосіб та строки, встановлені статтею 29 Закону України «Про оплату праці».

Статтями 32, 103 КЗпП України визначено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження або зміни.

З 25 квітня 2013 року він працював у відповідача на посаді начальника управління організаційної роботи та начальника управління та організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи.

До прийняття наказу від 21 січня 2015 року № 08-к його надбавка до посадового окладу становила 2 102 грн. 50 коп. (50% до посадового окладу). Після прийняття вищевказаного наказу, надбавка становила 126 грн. 15 коп. (3 % до посадового окладу), що спричинило погіршення умов оплати праці.

Він неодноразово звертався до співвідповідача із службовими записками, де просив пояснити на якій підставі йому було зменшено надбавку з 50% до 3 % від посадового окладу та чому він не був попереджений про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення, як передбачено законодавством України, на що відповіді не отримав.

Зміна зазначених істотних умов праці може відбуватися виключно у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Такі зміни зазначеним наказом та будь-якими іншими наказами у відповідача не здійснювалися. Якщо ж змін в організації виробництва і праці немає, власник не вправі одностороннє змінювати істотні умови праці.

При цьому зміни в організації виробництва і праці носять не персоніфікований характер та не можуть стосуватися конкретного працівника.

Починаючи з січня місяця 2015 року та до моменту незаконного звільнення його з роботи на нього з боку ОСОБА_7 здійснювався постійний тиск, погрози, щодо майбутнього звільнення, переслідування, знімались надбавки, премії, ініціювались перевірки, не виплачувались лікарняні листки, неодноразово пропонувалось звільнитись.

Моральна шкода, завдана йому в результаті недоотримання заробітної плати полягає у наступному.

Незаконні дії відповідача та співвідповідача призвели до його моральних переживань, що виразилися в емоційних, душевних стражданнях та хвилюваннях. У зв'язку із переліченими неправомірними діями зі сторони відповідача, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тому, враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, відповідачі повинні відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює в сумі в 12 000 грн.

Просив суд визнати протиправним та скасувати наказ від 21 січня 2015 року № 08-к «Про встановлення надбавок працівникам Виконавчої дирекції Фонда соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» та додаток до цього наказу в частині встановлення йому надбавки; зобов'язати відповідачів відповідно до законодавства нарахувати та виплатити йому недовиплачену заробітну плату з 01 січня 2015 року по 11 березня 2016 року; стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 12 000 грн.

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просив суд визнати протиправними дії відповідачів щодо зменшення заробітної плати; стягнути з відповідачів на його користь недовиплачену заробітну плату з 01 січня 2015 року по 11 березня 2016 року у розмірі 28 441 грн. 78 коп.; стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 12 000 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2016 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Оскільки суд не врахував, що зменшення розміру заробітної плати, яке допустив відповідач, шляхом зменшення надбавок до посадового окладу, є зміною істотних умов праці, а тому повинно було відбутися у порядку, що визначений законом. А оскільки відповідачі цього порядку не дотрималися, про ці зміни його не повідомили, то й зменшувати розмір його заробітної плати права не мали. Що призвело до недовиплати йому заробітної плати та заподіяло моральну шкоду. А отже його вимоги суд мав задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Установлено, що наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №241-к від 25 квітня 2013 року ОСОБА_6 було прийнято на посаду начальника управління організаційної роботи Виконавчої дирекції Фонду з 25 квітня 2013 року з посадовим окладом 4 205 грн. на місяць.

Наказом №321-к від 1 вересня 2015 року ОСОБА_6 звільнено з посади начальника управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи Виконавчої дирекції Фонду 1 вересня 2015 року у звязку з припиненням повноважень посадової особи, п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2016 року, яке набрало законної сили, скасовано наказ виконуючого обовязки директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за №321-к від 1 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_6 з посади начальника управління організаційно документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду. Поновлено ОСОБА_6 на посаді начальника управління організаційно документального забезпечення та аналітичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 1 вересня 2015 року. Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 2 вересня 2015 року по 11 березня 2016 року в загальній сумі 50 390,34 грн. Стягнуто з Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Наказом виконуючого обовязки директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за №08-к від 21 січня 2015 року «Про встановлення надбавок працівникам Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», затверджені з 1 січня 2015 року надбавки робітникам Виконавчої дирекції Фонду за складність, напруженість у роботі та за високі досягнення у праці працівникам Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності згідно з додатками 1 і 2.

Згідно додатку №1 до цього наказу, начальнику управління організаційно-документального забезпечення та аналітичної роботи ОСОБА_6 встановлена надбавка в розмірі 3 відсотків до посадового окладу.

Звертаючись з даним позовом та обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_6 послався на ту обставину, що оскільки вказаним наказом було зменшено його надбавку до посадового окладу з 50% до 3 % від посадового окладу, про що він не був попереджений відповідно до вимог ст. 32, 103 КЗпП України, то власник не вправі був односторонньо змінювати істотні умови праці, а отже, у звязку з цим йому мала виплачуватися заробітна плата з надбавкою в попередньому (до винесення наказу №08-к від 21 січня 2015 року) розмірі. У звязку з чим, на його думку, заробітну плату, яка була йому недовиплачена роботодавцем просив стягнути на його користь.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами та правильно застосував норми матеріального права, які регулюють їх, а також врахував розяснення щодо правозастосування цих норм права, які викладені в Пленумі Верховного суду України.

Так, відповідно до ст. 94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що структур заробітної плати становить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Подібні положення містяться й в ст.15 Закону України «Про оплату праці».

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Суд встановив, що на виконання положень вказаних законодавчих актів постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №127 від 25 грудня 2003 року затверджено Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яким визначено умови оплати та стимулювання праці працівників апарату Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності , виконавчих дирекцій відділень Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районних (міжрайонних), міських виконавчих дирекцій відділень фонду.

Відповідно до п.1.3. Положення, фінансування витрат на виплату працівникам посадових (місячних) окладів, надбавок, доплат, премій та матеріальної допомоги, передбачених «Положенням», здійснюється за рахунок фонду оплати праці в межах асигнувань по статті «Оплата праці».

Пунктом 3.1. Положення передбачено, що щомісячна надбавка за високі досягнення у праці встановлюється керівним працівникам, спеціалістам і службовцям у розмірі до 50 відсотків посадового окладу. Надбавки за високі досягнення у праці встановлюються відповідно до ступеня участі працівника у реалізації заходів щодо функціонування Фонду. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи, невиконання в повному обсязі посадових обовязків, порушення трудової дисципліни працівниками, надбавки за високі досягнення у праці скасовуються або зменшуються.

Відповідно до п.3.3. Положення, щомісячна надбавка за складність, напруженість у роботі встановлюється робітникам у розмірі до 50 відсотків місячного окладу.

Надбавки, передбачені пунктами 3.1, 3.3 Положення встановлюються один раз на рік на початку календарного року після аналізу роботи робочого органу за минулий рік. Як виняток, за наявності відповідної мотивації, вони можуть переглядатися протягом року.

Таким чином, враховуючи норми законів та підзаконних актів, суд дійшов до правомірного висновку, що встановлення розміру щомісячної надбавки та щомісячної премії працівникам Фонду визначається начальником за результатами роботи та за пропозиціями керівника структурного підрозділу.

При цьому суд правильно зазначив, що надбавка за складність, напруженість у роботі виплачується у межах фонду оплати праці і не має обовязкового характеру. А рішення про її встановлення (скасування, зменшення розміру) приймає керівник залежно від наявності коштів шляхом видання відповідного наказу.

Відповідно, враховуючи, що наказ про встановлення надбавок працівникам виконавчої дирекції Фонду діє протягом календарного року, то суд правильно вказав, що з початком нового календарного і бюджетного року попередній наказ про встановлення працівникам надбавки за складність, напруженість у роботі переглядається і видається новий.

При цьому суд вірно зазначив, що остаточне рішення про встановлення надбавки тому чи іншому працівнику приймає керівник установи, який може прийняти рішення не виплачувати або зменшити конкретному працівникові надбавку, навіть за наявності коштів на ці цілі та за високі досягнення у праці відповідно до ступеня участі працівника у реалізації заходів щодо функціонування Фонду.

Тому, виходячи з аналізу нормативних документів, суд дійшов до правомірного висновку, що, оскільки надбавка не встановлена ні Законом України «Про оплату праці», ні КЗпП України, а є чинником для підвищення стимулюючої ролі зарплати, передбачена Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності лише для працівників Фонду, то питання встановлення надбавки, зменшення її розміру чи відміни, відповідно до Постанови правління Фонду №127 від 25 грудня 2003 року (зі змінами) є правом керівника установи.

У звязку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що визначення керівником позивача наказом № 08-к «Про встановлення надбавок працівникам Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності» йому надбавки в розмірі 3% не є зміною істотних умов праці, а тому норми передбачені статтями 32, 103 КЗпП України, на які послався позивач, не підлягають до застосування.

Тому, за таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_6 про визнання протиправними дій відповідачів щодо зменшення заробітної плати та стягнення з відповідачів на його користь недовиплачену заробітну плату (надбавку) з 1 січня 2015 року по 11 березня 2016 року у розмірі 28 441 грн. 78 коп., оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, у звязку з чим такі вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню.

А оскільки позивач не довів фактів порушення його трудових прав, повязаних з недовиплатою заробітної плати, то, відповідно, суд правомірно також відмовив і в задоволенні його вимоги про відшкодування моральної шкоди в порядку, що передбачений ст. 237-1 КЗпП України, яка є похідною вимогою від вимоги про стягнення заробітної плати, та правильно зазначив, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували його моральні переживання та заподіяння відповідачами моральної шкоди. І цих висновків суду позивач під час апеляційного розгляду не спростував та не довів протилежне.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, то у відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати судовий збір, який підлягав до сплати за подачу апеляційної скарги, слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2016 року відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, ОСОБА_7 про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену заробітну плату залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :