У х в а л а

іменем україни

28 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О.,

Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за клопотанням Публічного акціонерного товариства «Квазар», заінтересована особа - Глобал Сан Лімітед (Global Sun Limited) про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі АС № 232у/2015 від 16 жовтня 2015 року, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Квазар» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «Квазар» (далі - ПАТ «Квазар») звернулося до суду з клопотанням про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 16 жовтня 2015 у справі АС № 232у/2015 про стягнення з ПАТ «Квазар» на користь Глобал Сап Лімітед 34 201,20 євро вартість товару, 3 078,10 євро трьох процентів річних за прострочку виконання грошового зобов'язання та 2 403,76 євро на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, а всього 39 683,06 євро. В частині стягнення вартості товару у сумі 3 369,20 євро та трьох процентів річних за прострочку виконання грошового зобов'язання в сумі 6 567,53 євро відмовлено. Арбітражний збір в сумі 640,90 євро покладено на позивача. Рішення набрало законної сили 16 жовтня 2015 року.

Посилаючись на те, що вказане рішення підлягає скасуванню, оскільки у п. 7.2. Контракту зазначено назву арбітражної установи, якої не існує, не визначено умов щодо тлумачення умов договору, не визначено процесуальне право, яке буде застосовуватися, не визначено правил процедури судового урегулювання спору, отже сторони не дійшли згоди та не визначили умови урегулювання спорів у судовому порядку у зв'язку з чим арбітражна умова/застереження передбачена розділом 7 Контракту не може бути виконана, тому МКЛС не мав компетенції розглядати даний спір, просило задовольнити клопотання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, у задоволенні клопотання ПАТ «Квазар» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Квазар» просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та вирішити питання по суті.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що справа підвідомча третейському суду, під час укладення контракту сторони домовилися, що всі спори передаються на розгляд до Міжнародного комерційного суду при Торгово-промисловій палаті Україні, про що є відповідне застереження Контракті.

Згідно ч. 4 ст. 389-5 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано судом лише з підстав, передбачених міжнародним договором України та/або Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж » оспорювання в суді арбітражного рішення може бути проведено тільки шляхом подання клопотання про скасування згідно з пп. 2 та 3 вказаної статті.

Із роз'яснень, викладених у пп. 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» № 12 від 24 грудня 1999 року вбачається, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж » з питань, що регулюються даним Законом , не повинно мати місця ніяке втручання суду загальної юрисдикції, крім випадків, коли воно передбачене цим Законом . Такими випадками, зокрема, є звернення сторони до компетентного суду із клопотанням про скасування арбітражного рішення з визначених Законом підстав (ст. 34 ).

При розгляді й вирішенні зазначених заяв і клопотань, суд повинен керуватися відповідними нормами ЦПК України, Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж », Положенням про Міжнародний комерційний арбітражний суд або Положенням про Морську арбітражну комісію при Торгово-промисловій палаті України , положеннями міжнародних договорів про міжнародний арбітраж, Регламентом Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, Законом України «Про торгово-промислові палати в Україні », арбітражною угодою чи арбітражним застереженням сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж » арбітражне рішення може бути скасоване судом, зазначеним у п. 2 ст. 6, лише у разі, якщо: 1) сторона, що заявляє клопотання про скасування, подасть докази того, що: одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у ст. 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом , якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте, якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або склад третейського суду чи арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить будь-якому положенню цього Закону , від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали цьому Закону; або 2) суд визначить, що: об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Отже, встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх постановленні та в основному зводиться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Квазар» відхилити, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В. Маляренко