Справа № 236/2779/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Бікезіної О.В.,

за участю секретаря Плаксіної Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2016 року позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2015 року ОСОБА_1 успадкував: житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1338 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий № НОМЕР_2, що розташована у АДРЕСА_1. Виходячи з вище приведеного, позивач є законним власником вищевказаного домоволодіння та земельної ділянки.

05.06.2000 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 уклали шлюб, після укладення шлюбу його дружина взяла його прізвище «ОСОБА_3». 29.08.2007 року шлюб було розірвано, прізвище відповідач залишила за собою «ОСОБА_3».

У період часу з 2009 року по серпень 2013 року позивач та відповідач після розірвання шлюбу жили як одна сім'я в розумінні ст. 3 СК України.

Відповідач ОСОБА_3 22.06.2006 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Проте з вересня 2014 року відповідач у вказаному будинку не проживає, не цікавиться будинком та не намагається вселитися до нього, утворила нову сім'ю та проживає за адресою: АДРЕСА_2, що свідчить про її добровільну відмову від користування житловим приміщенням. Також відповідач не сплачує за комунальні послуги.

Оскільки реєстрація відповідача до теперішнього часу у вказаному будинку обмежує права позивача, як власника житла, також внаслідок цього він не має змоги оформити та отримати субсидію, просить суд визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не прибув, 29.11.2016 року надав заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 33).

Представник позивача ОСОБА_2, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не прибув. 29.11.2016 року надав заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив не стягувати з відповідача судові витрати (а.с. 34).

Відповідача ОСОБА_3 було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки. 29.11.2016 року відповідач надала заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, визнала позовні вимоги в повному обсязі, до своєї заяви додала копію свого паспорта, копію свідоцтва про шлюб від 20.05.2016 року, копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 35-38).

Згідно ч. 2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2015 року, реєстровий номер 4169 (а.с. 16) та виданого КП «БТІ» м. Слов'янська Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.10.2005 року № 8533058 (а.с. 17) є власником житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1338 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий № НОМЕР_2, що розташована за цією адресою (а.с.16-17).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб 05.06.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, що його видано виконкомом Ямпільської селищної ради м. Красний Лиман Донецької області, серії НОМЕР_3, актовий запис № 06 (а.с. 11).

Шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 27 вересня 2016 року, що його повторно видано Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області серії НОМЕР_4

місце реєстрації - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 154, про що Лиманським міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 27 вересня 2016 року видано повторне свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_4 (а.с.12). Відповідач після розірвання шлюбу прізвище залишила за собою «ОСОБА_3».

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_8, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис № 63 (а.с. 37). Після укладення шлюбу ОСОБА_3 присвоєно прізвище «ОСОБА_3».

Згідно паспорту громадянина України НОМЕР_6, виданого 16 червня 2016 року Лиманським МВ ГУДМС України в Донецькій області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 36).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 23.09.2016 року № 02-18/224 та довідки №1829 від 23.09.2016 року, встановлено, що з вересня 2013 року і по теперішній час ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, не мешкає в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 14-15).

Згідно до довідок з Лиманської міської ради №№1841,1842 від 26.09.2016 року до складу сім'ї позивача входить тільки сам ОСОБА_1, а в будинку АДРЕСА_1 м. Лиман Донецької області зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_3.(а.с. 13).

Право власності є непорушним і відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України до членів сім'ї власника жилого будинку належать діти власника та інші особи, які користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що іншої домовленості між позивачем та відповідачем про підстави втрати права користування житлом не існувало.

Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року роз'яснено, що відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Позивач ОСОБА_1, як власник будинку, має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Таке право позивача згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним і він не може бути протиправно його позбавлений. Наявність реєстрації ОСОБА_3 в будинку, обмежує права ОСОБА_1 як власника, і він на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права.

Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права - визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення його порушеного права, оскільки є підставою для зняття ОСОБА_3з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Враховуючи, що відповідач з власної ініціативи без поважних причин не користується будинком, який належить позивачу на праві власності, з вересня 2013 року, тобто понад один рік, до теперішнього часу добровільно не припинила реєстрацію у вказаному будинку, чим чинить перешкоди позивачу у здійсненні його права на отримання соціальної допомоги, пов'язаної з підвищенням тарифів на комунальні послуги, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321, 391, ЦК України, ст.ст. 3,8, 10, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, уродженку м. Красний Лиман, Донецької області такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком № 24, який розташований за адресою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного вище строку, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -