Головуючий суду 1 інстанції - Нестеренко Н.В.
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 415/6994/15-ц
Провадження № 22ц/782/183/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Коротких О.Г.

суддів: Орлова І.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря: Коротенка С.В .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2016року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Другого воєнізованого гірничорятувального загону про стягнення заборгованості по заробітній платі,

встановила:

ОСОБА_2 в листопаді 2015 року звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою до Другого воєнізованого гірничорятувального загону (далі - ДВГЗ) про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що з 17.08.1999року (наказ №116-к від 17.08.1999р.) працював в ДВГЗ, а 05.01.2015 року був звільнений за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі за період часу з серпня 2014 року по грудень 2014 року у сумі 36 378 грн. 75 коп., яку ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2016року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

ОСОБА_2 не погодився з рішенням суду, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час апеляційного розгляду цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції посилався на те, що позивач не надав суду доказів перебування його у трудових відносинах з відповідачем, а також не надав довідки про заборгованість по заробітній платі.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно із ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.5 ст.97 КЗпП оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні приписи зафіксовані у ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із положеннями ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З матеріалів справи вбачається, що, згідно наказу № 116-к від 17.08.1999 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ДВГЗ (а.с.11).

Відповідно до наказу № 54-к від 05.01.2015 року ОСОБА_2 був звільнений з посади заступника командира загону (оперативно-медична служба) за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, розірвавши контракт від 30.12.2011року № 426. (а.с.12).

Встановлено, що за період з серпня по грудень 2014 року ДВГЗ ОСОБА_2 нараховано заробітної плати (без утримання податків, зборів та інших обов'язкових платежів) на загальну суму 51 819грн. 92 коп., у тому числі: серпень 2014 року - 12 915 грн. 83 коп., вересень 2014 року - 2 315 грн. 33 коп., жовтень 2014 року - 10 675грн. 48 коп., листопад 2014 року - 12 894 грн. 59 коп., грудень 2014 року - 12 928 грн. 69 коп.

При цьому факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем не заперечується останнім, підтверджується наданими наказами, контрактом, а факт нарахування заробітної плати позивачу підтверджується:

-повідомленням Державної податкової інспекції у м. Лисичанську про нарахування ДВГЗ

ОСОБА_2 заробітної плати - згідно щомісячних звітів за формою Д4 « Звіт про суми

нарахованої заробітної плати (доходи, грошового забезпечення, допомоги, компенсації)

застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загально обов'язкове

державне соціальне страхування до фіскальних органів»;

-витягом з персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб - індивідуальними

відомостями про застраховану особу (ОСОБА_2) про нарахування ДВГЗ ОСОБА_2

заробітної плати у 2014р.

Судова колегія приймає також до уваги надану позивачем інформацію про нарахування

заробітної плати, яка міститься на а.с.18, оскільки зазначені в ній суми, ідентифікаційний код співпадають з даними персоніфікованого обліку, наданими Пенсійним фондом України у м.Лисичанську, тому судова колегія вважає, що позивач довів свої позовні вимоги щодо суми заборгованості по заробітній платі 36 378,75грн.

Будь-яких доказів на підтвердження виплати заробітної плати ОСОБА_2 у повному обсязі за серпень-грудень 2014 року відповідачем суду не надано.

При таких обставинах факт перебування у трудових відносинах в період з серпня по грудень 2014року, факт наявності заборгованості по заробітній платі та невиплати відповідачем ОСОБА_2 цієї заборгованості при звільненні з роботи знайшов своє підтвердження.

Посилання представника відповідача на те, що позивач не перемістився разом з установою не підтверджені ніякими доказами, навпаки, спростовуються вище зазначеними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

При таких обставинах, з огляду на положення ч.1 ст.11 ЦПК України, приймаючи до уваги межі заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, згідно із п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України -невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Виходячи з вище наведеного, рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2016року підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з Другого воєнізованого гірничорятувального загону судовий збір в сумі 551,20грн. на користь держави.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309,316 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19.01.2016року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2.

Стягнути з Другого воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 36 378,75грн.( тридцять шість тисяч триста сімдесят вісім), а також судовий збір в сумі 551,20грн. на користь держави.

Рішення набирає чинності негайно та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: