У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Максимчук З.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду від 31 травня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (правонаступник - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк") до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк" або банк) (правонаступник - Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" або ПАТ "Дельта Банк") до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено частково:

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 72 646, 86 гривень, а також 726,46 гривень судових витрат по сплаті державного мита та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Ухвалою суду першої інстанції від 15 квітня 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

На заочне рішення суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 остання подала апеляційну скаргу, де покликалась на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначала про неврахування судом того, що 30 січня 2009 року між банком та позичальником було укладено додаткові угоди №№ 1, 2 до кредитного договору про надання споживчого кредиту, згідно з якими продовжено строк повернення кредиту, перенесено строки сплати процентів, змінено схему погашення кредиту та зобов'язано позичальника додатково сплатити комісію. Вважала, що договір поруки тоді й припинився на підставі ч.1 ст 559 ЦПК України, оскільки додатковими угодами збільшено відповідальність поручителя без її згоди.

При цьому, на її думку, залишено без уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену в постановах № 6-18цс11, № 6-69 цс11, 6-2662цс15 від 21 травня 2012 року, згідно з якою порука вважається припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя. Тому змінити договірні умови можна лише до діючого договору поруки, а оскільки додатковими угодами до кредитного договору збільшено відповідальність поручителя без його згоди і укладання 20 березня 2009 року між банком та поручителем додаткової угоди № 1 до договору поруки № 207713 від 29 травня 2008 року правового значення не має.

З цих підстав просила заочне рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове, яким в позові в цій частині відмовити.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк", вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності та обґрунтованості позову, оскільки позичальником порушено умови кредитного договору, що призвело до виникнення перед банком кредитної заборгованості. Оскільки належне повернення кредитних коштів забезпечено порукою співвідповідача, тому кредитну заборгованість стягнуто солідарно із обох відповідачів.

Матеріалами справи встановлено, що 29 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інвестиційним банком "УкрСиббанк" (далі - АКІБ "УкрСиббанк" або банк, а після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" або ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 9 000 доларів США, що еквівалентно 43 650 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних, з кінцевим терміном повернення до 28 травня 2018 року, в порядку і на умовах, визначених договором (а.с. 6-9).

29 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки №207713, відповідно до якого поручитель зобов'язалась відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору від 29 травня 2008 року, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 11-11, зв.).

Пунктом 2.1 договору поруки визначено, що кредитор не має права без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під "згодою поручителя" сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення з поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

30 січня 2009 року між АКІБ "УкрСиббанк" та позичальником укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, умовами якої перенесено зобов'язання позичальника зі сплати процентів за період з 01.12.2008 року по 31.12.2008 року на період з 01.01.2009 року по 10.01.2014 року без порушень загальних правил сплати черговості погашення зобов'язань за кредитом та визначено кінцевий термін повернення кредиту до 28 травня 2028 року (а. с. 58-58, зв.).

Додатковою угодою № 2 від 30 січня 2009 року змінено умови кредитного договору в частині встановлення розміру ануїтетного платежу в сумі 112,14 доларів США; змінено метод нарахування процентів за договором для позичкової заборгованості в національній валюті України - з методу "факт/факт" на метод "факт/360" та визначено обов'язок позичальника сплатити комісію за зміну схеми погашення кредиту в розмірі 1 долар США, яка нараховується і сплачується в день підписання цієї вказаної угоди (а. с. 59-59, зв.).

20 березня 2009 року між банком та поручителем укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №207713 від 29 травня 2008 року, якою встановлено розмір ануїтетного платежу в сумі 112,14 доларів США та визначено кінцевий термін повернення кредиту до 28 травня 2028 року та (а. с. 60).

Згоди ОСОБА_1 на внесення інших змін і доповнень до основного договору отримано не було, адже ці правовідносини банк із поручителем не погоджував.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом даних норм матеріального права поручитель хоч і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, але є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти вимоги кредитора в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. ст. 555 цього Кодексу).

Правовий висновок Верховного Суду України, що викладений 24 червня 2015 року в постанові в справі №6-701цс15 і який згідно з абз. другим ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України щодо застосування норм права є обов'язковим для всіх судів загальної юрисдикції, вказує, що за положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Судом правильно встановлено, що зміни кредитного договору про запровадження додаткової комісії, яка не є борговою сумою, оскільки сплачена боржником під час підписання додаткової угоди і не підлягала в подальшому стягненню з поручителя, а також зміна методу нарахування процентів для позикової заборгованості у національній валюті та перенесення строків сплати процентів, не призвели до збільшення відповідальності поручителя у зв'язку з отриманням кредиту та не є підставою для припинення поруки в розумінні ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Зазначені обставини вже було встановлено ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 11 березня 2016 року, постановленою за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду від 31 травня 2010 року у справі за позовом АКІБ "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 108-109).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, де беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про припинення поруки з тих мотивів, що поручитель своєї згоди на збільшення розміру відповідальності не давала, на увагу колегії суддів не заслуговують.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Тому доводи особи, що подала апеляційну скаргу, на необхідність та вимушеність захисту її прав, порушуючи тим самим права позивача, є неприйнятними для апеляційного суду.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 318, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: