АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання частини договору факторингу недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.04.2007 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту,за умовами якого відповідач АКІБ «УкрСиббанк» надав позивачеві кредит у сумі 42 000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 13% річних та строком до 12.04.2017 року. У 2016 році позивачеві стало відомо про укладення між відповідачами договору факторингу №1 від 12.12.2011 року , згідно умов якого банк відступив фактору право вимоги заборгованості по кредитним договорам та відповідним договорам забезпечення, укладеним із фізичними особами-боржниками, в тому числі в частині переведення боргу за кредитним договором № 00 від 12.12.2007 року Позивач просить суд визнати недійсним договір факторингу № 1 від 12.12.2011р., укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині передачі боргу по кредитному договору № 00 від 12.04.2007р., оскільки у ТОВ «Кей-Колект» на момент укладення спірного договору факторингу було відсутнє право на одержання права вимоги до фізичної особи, яка не є суб'єктом господарювання з підстав відсутності нормативного дозволу на таке отримання.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування своїх доводів, апелянт, вказує зокрема, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ТОВ «Кей-Колект» не отримувало ліцензії на здійснення валютних операцій і тому, оскільки кредитні договори були надані позивачу в іноземній валюті, оскаржуваний договір факторингу є недійсними. Крім того, вказує, що договір факторингу порушує права позивача.

У судовому засіданні представники відповідачі заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Позивач в судове зсідання не з'явився.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 12.04.2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 5-12).

Згідно п. 1.1. вказаного кредитного договору Банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі ліміту поновлювальної кредитної лінії, що дорівнює 42 000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених договором

Вказана сума дорівнює еквіваленту 212 100 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору.

Відповідно до п. 1.2.2. Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 12.04.2017 року.

Згідно п. 2.1. у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається застава нерухомості, а саме: квартира АДРЕСА_1, та є власністю ОСОБА_1

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1 (а.с. 50-54)

Згідно п. 1.1. за цим договором клієнт зобов'язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та і їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.4. встановлено одночасне відступлення права вимоги за договорами забезпечення від клієнта до фактора.

Відповідно до відповіді на запит, наданою НБУ від 01.07.2013 року, станом на 20.06.2013 року НБУ не надавав генеральну ліцензію на здійснення валютних операції ТОВ «Кей-Колект».

Згідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступленням права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи.

Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи, договори факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року та № 4 від 11 червня 2012 року підписаний уповноваженими особами та скріплений печатками.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір факторингу був укладений з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання заявника про те, що ТОВ «Кей -Колект» не отримувало ліцензії на здійснення валютних операцій і тому, оскільки кредитні договори були надані позивачу в іноземній валюті, оскаржувані договори факторингу є недійсними з огляду на таке.

Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 732 від 08 грудня 2011 року, ТОВ «Кей-Колект» є фінансовою установою, яка має право без отримання ліцензії та/або дозволів здійснювати види фінансових послуг, а саме - факторинг (а.с. 64).

А тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що ТОВ «Кей-Колект» не має відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій, оскільки відповідно до вищевказаного свідоцтва діяльність ТОВ «Кей-Колект» відповідає положенням п.11 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а положеннями ст. 5 цього Закону не встановлено обов'язку для фінансової установи здійснювати операції з надання фінансових послуг, зокрема, факторингу на підставі відповідної ліцензії.

Крім того, необхідно зазначити, що кредит ОСОБА_1 надавався ПАТ «УкрСиббанк», а ТОВ «Кей-Колект» лише здійснює операції факторингу, на що має відповідний дозвіл.

З огляду на викладене апелянтом не надано доказів на підтвердження порушення відповідачами вимог законодавства при укладенні договору факторингу в частині передачі права грошової вимоги до ОСОБА_1

Крім того, будь-яких обмежень щодо складу осіб, відносно яких може бути відступлено право вимоги ні ЦК України, а ні Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не містять, а тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що позичальник не є суб'єктом господарювання, а тому банк не вправі був укладати спірний договір у частині прав вимоги до ТОВ «Кей-Колект» за валютними кредитними договорами не ґрунтуються на вимогах закону.

Інші доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи на правильність висновків суду в оскаржу вальній частині не впливають та їх не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог про визнання недійсним договору, не дають підстав для висновку, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» договір факторингу в частині передачі права вимоги до ОСОБА_1, не відповідає вимогам закону, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним та для застосування наслідків недійсного правочину.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді