У х в а л а

іменем україни

01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 171 526 грн 75 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 01 лютого 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3було укладено кредитний договір № DNXRRC07340126, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 22 000 грн зі сплатою 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 01 лютого 2011 року.

Зазначало, що заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2011 року стягнуто з відповідача 20 521 грн 44 коп., однак станом на 29 січня 2015 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погашена і складає 183 404 грн 06 коп., у зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача різницю між вищевказаною сумою заборгованості та сумою, яка стягнута заочним рішенням суду від 10 жовтня 2011 року, а саме: 171 526 грн 75 коп.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_3 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивач вказав лише загальну суму донарахованого відповідачу боргу та не вказав і не довів складові цієї суми, що фактично унеможливило перевірку дійсності заявленої до стягнення суми боргу.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив з того, що із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема зі сплати чергових платежів та сплати і нарахування відсотків, у зв'язку із чим дійшов висновку про виникнення грошового зобов'язання, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України, проте позивачем вимоги про стягнення коштів на підставі вказаної статті не заявлялося.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» як кредитодавцем правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3як позичальником було укладено кредитний договір № DNXRRC07340126, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 22 000 грн терміном до 01 лютого 2011 року зі сплатою 12 % річних за користування кредитом (а. с. 13-19).

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», зокрема, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 26 серпня 2010 року у розмірі 20 521 грн 44 коп., з яких 11 974 грн 88 коп. - заборгованість за кредитом, 3 040 грн 60 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 376 грн - заборгованість з комісії, 1 867 грн 03 коп. - пеня, 500 грн та 962 грн 93 коп. - штрафи (а. с. 5-6).

Постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 29 червня 2012 року відкрито виконавче провадження на виконання вказаного заочного рішення суду (а. с. 85-86).

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що заочне рішення суду від 10 жовтня 2011 року не виконано, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 183 404 грн 06 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 10 924 грн 19 коп., заборгованості із процентів за користування кредитом у розмірі 2 072 грн 98 коп., заборгованості з комісії у розмірі 5 423 грн 31 коп. та пені у розмірі 164 983 грн 58 коп., проте, враховуючи стягнення зазначеним заочним рішенням суду з відповідачки заборгованості у розмірі 20 521 грн 44 коп., просив стягнути з ОСОБА_3 різницю заборгованості у розмірі 162 882 грн 62 коп., 500 грн штрафу (фіксована частина) та 8 144 грн 13 коп. штрафу (процентна складова).

Згіднозі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошовікошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із результатів системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нарахування процентів за користування кредитом, комісії та пені після закінчення строку дії договору (01 лютого 2011 року) та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання не передбачено, при цьому не встановив фактичних обставин справи та належним чином не перевірив доводів позивача щодо розміру заборгованості, а тому ухвалу суду апеляційної інстанції не можна визнати законною й обґрунтованою, у зв'язку із чим вона підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А.Нагорняк

Т.О. Писана