Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1276/13-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 39 Доповідач Товянська О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Товянської О.В.

суддів: Микитюк О.Ю., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки і піклування Радомишльської райдержадміністрації про поділ житлового будинку та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування Радомишльської райдержадміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лиюрова Лілія Олександрівна про визнання заповіту недійсним, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом і законом за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Коростишівського райсуду Житомирської області від 01 березня 2016р. і додаткове рішення Коростишівського райсуду Житомирської області від 01 квітня 2016 року,

встановила:

В серпні 2013р. ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, уточнивши вимоги, остаточно просила поділити житловий будинок АДРЕСА_1 в натурі між власниками за 2 варіантом експертизи. Зазначала, що ОСОБА_1 є власником 1/2ід.ч., а ОСОБА_2 - ? ід.ч. спірного будинковолодіння, відповідно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2009р. і свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.05.2002р. ОСОБА_3 є власником 1/2ід.ч. від 1/4ід.ч. вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2009р. Тобто позивачам належить 7/8ід.ч. вказаного будинку. Сторони не домовились щодо поділу будинку в натурі.

У вересні 2013р. ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом. Просила визнати недійсним заповіт від 03.07.2000р. від імені ОСОБА_7, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.09.2002р. на ім'я ОСОБА_2 і за законом від 06.03.2009р. на ім'я ОСОБА_1 і ОСОБА_3 від 06.03.2009р., оскільки заповідач ОСОБА_7 страждала на психічне захворювання, під час підписання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій. Про існування спірного заповіту ОСОБА_3 дізналась з часу подання позову в вересні 2013р.

Рішенням Коростишівського райсуду Житомирської області від 01 березня 2016р. первісний позов задоволено. Поділено житловий будинок АДРЕСА_1 в натурі між співвласниками, виділивши в натурі ОСОБА_1 1/8ід.ч., ОСОБА_2 - 3/4ід.ч. вказаного будинку (всього 7/8ід.ч.) за 2-м варіантом експертизи, що складається з: тамбура 2-1 пл.3,4м2, коридор 2-2 пл. 4,5м2, санвузол 2-3 пл.8,7м2, кім.2-4 пл.24,7м2, кім.2-5 пл.11,9м2, кімната 2-6 площею 11,4м2, кухні 2-7 пл.18,7м2, кімната 1-5 площею 18,8м2, сарай і льох літ.«Б», літня кухня літ.«Г», сарай літ.«В», огорожа №1-3. Виділено ОСОБА_3 в натурі 1/8ід.ч. спірного житлового будинку, що складається з: коридору 1-2 пл.6,6м2, кухні 1-3 пл.9,5м2, кім.1-4 пл. 26,3м2, огорожа №1. Для ізоляції окремих квартир ОСОБА_1 і ОСОБА_3 демонтувати дверну коробку з подальшим закладанням прорізу та опорядженням з обох сторін між приміщеннями 1-5 і 1-4. ОСОБА_3 влаштувати дверний проріз між приміщеннями 2-4 і 1-5. При необхідності по лінії розподілу горища влаштувати перегородку. В задоволенні зустрічного позову про визнання заповіту від 03.07.2000р. від ім. ОСОБА_7, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 15.09.2002р. на ім'я ОСОБА_2 і законом від 06.03.2009р. на ім'я ОСОБА_3 відмовити в зв'язку із пропуском позовної давності. В задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2009р. на ім'я ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_3 429,20грн. судового збору.

Додатковим рішенням Коростишівського райсуду Житомирської області від 01 квітня 2016р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3916,80грн. за проведенням судової експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у первісному позові, зустрічний позов задовольнити повністю. Зазначає, що не пропустила строк позовної давності, оскільки 25 років користується кв.1 спірного житлового будинку. З текстом заповіту та спадковою справою не ознайомлювалась. Про те, що заповіт видано 22.06.2001р. від прізвища ОСОБА_7, дізналась під час розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в зв'язку із порушенням вимог процесуального закону.

Апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2ід.ч., а ОСОБА_2 3/4ід.ч. житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1, відповідно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2009р. і свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.05.2002р. ОСОБА_3 є власником 1/2ід.ч. від 1/4ід.ч. вказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2009р. Тобто позивачі (відповідачі) є власниками 7/8ід.ч., а ОСОБА_3 - 1/8ід.ч. спірного домоволодіння.

Відповідно до ст.ст.358,364 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Колегія суддів погоджується із застосованим 2-й варіантом висновку судово-будівельної експертизи № 620/13/316/14-25 від 15.04.2014р. поділу спірного будинковолодіння з відступом від ідеальних часток із визначенням грошової компенсації. Саме такий варіант виключає спільне користування та не ущемляє права сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачі (відповідачі) просили не стягувати з ОСОБА_3 компенсацію за відхилення від ідеальних часток в сумі 67400грн., що не порушує їх прав. Судом враховано фактичне користування спірним будинком і вимоги будівельних норм і стандартів.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги посилання ОСОБА_3 на те, що не підлягають поділу приміщення під літерами "Г" і "В", оскільки правовстановлюючих документів, які б підтвердили право власності на вказані приміщення особисто за нею, суду не надано.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених вимог по зустрічному позову, виходячи із наступного.

Відповідності до заповіту від 03.07.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 заповіла 3/4ід.ч. спірного будинковолодіння своїй онуці - ОСОБА_2

Дійсно, висновком судово-психіатричної експертизи № 3-2015 від 06.01.2015р. ступінь змін з боку психіки заповідача на момент підписання спірного заповіту була настільки виражена, що позбавляла її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно із вимогами ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_7, ОСОБА_3 18 грудня 2001р. подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, зазначивши іншими спадкоємцями своїх сестер - ОСОБА_1 і ОСОБА_6 Остання своєю заявою відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_3 У березні 2009р. ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. 06 березня 2009р. вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на ? ід.ч. спірного будинковолодіння. В цьому ж свідоцтві вказано, що на ? ід.ч. цього ж будинку вже видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано на ОСОБА_2

Суд першої інстанції правильно визнав, що не можуть бути підставою для задоволення зустрічного позову посилання ОСОБА_3, що вона не звернула увагу на те, що її ідеальна частка складає лише ?, а не одну другу. Також є безпідставним посилання апелянта на те, що вона не знала про існування заповіту.

Матеріалами справи доведено, що при подачі нею заяв про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, спірний заповіт знаходився у спадковій справі і на нього було посилання в отриманим нею свідоцтві, а вона звернулась до суду лише через 4,5 роки після того, як дізналась, що, на її думку, її право порушено.

Решта її позовних вимог є похідними, тому суд обґрунтовано відмовив у позові.

Крім того, ОСОБА_3 поставила питання відносно визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом відносно самої себе, що суперечить загальним принципам цивільного судочинства.

Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Крім того, відповідно до ч.3 ЦК України особа може відмовитись від свого майнового права.

Оскільки позовні вимоги позивачів за первісним позовом задоволено, суд обґрунтовано стягнув судові витрати з іншої сторони.

Судове рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 209,218,303,304,307,308,313-315,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 березня 2016 року та додаткове рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: