Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Гвоздика П.О., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою заступника прокурора Черкаської області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Черкаський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України») звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_3 19 750 000 грн на відшкодування шкоди, завданої державі, із тих підстав, що ним під час виконання своїх службових обов'язків скоєно злочин, що встановлено вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2012 року.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі заступник прокурора Черкаської області просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Завданнями цивільного судочинства є, зокрема справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Стаття 316 ЦПК України містить вимоги щодо змісту рішення апеляційного суду.

Рішення апеляційного суду відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Судами установлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2012 року, який набрав законної сили 11 вересня 2012 року, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та встановлено, що внаслідок зловживання ОСОБА_3 своїм службовим становищем ДП «Черкаський облавтодор» зазнало матеріальних збитків на загальну суму 19 750 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, установлений ст. 233 КЗпП України. На обґрунтування такого висновку суд зазначив, що прокурору стало відомо про заподіяння відповідачем шкоди у 2009 році, а до суду з цим позовом він звернувся у грудні 2012 року, таким чином, пропустив установлений законом річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди та не просив його поновити.

Скасовуючи вказане вище рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються главою ІХ КЗпП України, Положенням про матеріальну відповідальність робочих і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженим Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13 липня 1976 року (далі - Положення).

Зазначені норми матеріального права визначають як підстави й умови покладення матеріальної відповідальності на працівників (стаття 130 КЗпП України, розділ І Положення), так і розмір такої матеріальної відповідальності (статті 132-135 КЗпП України, розділи ІІ-ІV Положення).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Крім того, за положеннями статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно.

Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисною метою (частина друга статті 137 КЗпП України).

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність факту завдання збитків ДП «Черкаський облавтодор», про що свідчать: довідка про відсутність дебіторської заборгованості ДП «Черкаський облавтодор» по контрагентам ТОВ «Пронта Сервіс» та підприємству «Укрінвопромінвест»; баланс ДП «Черкаський облавтодор» на 31 грудня 2004 року та звіт про фінансові результати за 2004 pік, відповідно до яких підприємством у 2004 році отримано прибуток у розмірі 130 тис. грн; довідка ДП «Черкаський облавтодор», відповідно до якої на час розгляду справи у суді договір від 16 липня 2004 року № 26/7 на виконання топографо-геодезичних та картографічних робіт, укладений між ДП «Черкаський облавтодор» та ТОВ «Пронта-Сервіс», договір підряду від 12 серпня 2004 року № 41/08 на обстеження системи управління охороною праці та договір від 12 серпня 2004 року № 68/08 на проведення оцінки протипожежного стану, укладений з підприємством «Укрінвопромінвест», які на даний час є чинними відповідно до довідки від 01 жовтня 2013 року № 1540/11.

При цьому суд вважав установленим факт, що сплачені ТОВ «Пронта-Сервіс» грошові кошти ДП «Черкаський облавтодор» отримало від ДТГО «Південно-західна залізниця», крім того, 16 липня 2004 року на рахунок ДП «Черкаський облавтодор» надійшло 17 500 000 грн як передоплата за виконання робіт із реконструкції автодороги Київ - Одеса, які того ж дня перераховані ТОВ «Пронта-Сервіс» як попередня оплата за виконання топографо-геодезичних та картографічний робіт. Грошові кошти у сумі 2 250 000 грн отримані 13 серпня 2004 року ДП «Черкаський облавтодор»: від Донецької залізниці - 1 350 000 грн як благодійна допомога; 900 000 грн - від благодійного фонду «Будівельник Київщини» також як благодійна допомога і наступного дня перераховані на розрахунковий рахунок підприємства «Укрінвопромінвест» як 100 % передплата згідно з укладеними договорами з цим підприємством.

Суд виходив із того, що грошові кошти у сумі 19 750 000 грн не поверталися у 2004-2012 роках до ДТГО «Південно-західна залізниця», Донецької залізниці, а також благодійному фонду «Будівельник Київщини», з позовом про стягнення зазначених коштів із ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» вони не зверталися і в безспірному порядку кошти не списувалися.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно установив обставини справи та визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак
Судді: П.О. Гвоздик

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

І.К.Парінова