Справа № 367/1125/15-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/4695/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 29.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Верланова С.М., Сліпченка О.І.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини, Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини, третя особа: начальник Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 червня 2014 року її було звільнено з посади лікаря-радіолога Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ у звязку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин трудових обовязків. Зазначала, що її нарахована та не виплачена заробітна плата складає 2 500 грн.

В звязку з вищевикладеним збільшивши позовні вимоги просила стягнути солідарно з Відповідачів на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 49 486,72 грн.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини, Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 49 486,72 (сорок девять тисяч чотириста вісімдесят шість гривень сімдесят дві копійки).

В апеляційній скарзі Києво-Святошинська районна державна лікарня ветеринарної медицини в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2014 року ОСОБА_2 було звільнено з посади лікаря-радіолога Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини на підставі п. 3 ст. 40 КЗпПУ у звязку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин трудових обовязків, що підтверджується копією трудової книжки Серія БТ-1 №9850307 (а.с.3) та копією Наказу начальника Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини №34 від 26.06.2014 року «Про звільнення ОСОБА_2В.» (а.с.5).

Також встановлено, що нарахована та не виплачена ОСОБА_2 заробітна плата складає 2 500 грн., що підтверджується копією розрахункового листа №3 за 2014 рік (а.с.4) та Формою ОК-5 Пенсійного фонду України.

Ірпінська міська державна лікарня ветеринарної медицини знаходиться в стадії реорганізації, що підтверджується копією наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України «Про припинення діяльності Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини» від 10.03.2015 року (а.с.53) та копією наказу Головного управління ветеринарної медицини в Київській області «Про припинення діяльності Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини» №40 від 11.03.2015 року (а.с.54-55).

Встановивши вказані обставини у звязку з тим, що Ірпінська міська державна лікарня ветеринарної медицини не виплатила належних Позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, суд задовольнив позовні вимоги повністю і стягнув працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Проте такий висновок не повністю відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок із позивачем проводився шляхом перерахування коштів на банківський рахунок, але не у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу та не у повному розмірі (а.с. 219).

Розраховуючи розмір середнього заробітку, суд виходив з розміру наданого позивачем у сумі 2500 грн. не навівши при цьому відповідного розрахунку, тому рішення в цій частині не вмотивоване. Поза увагою суду залишилось те, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

(Правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-648цс15 від 16.12.2015 року).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача обчислюється наступним чином: (заробітна плата за квітень 2014 року 2974, 27 грн. + заробітна плата за травень 2014 року 3114, 91 грн.) : 45 (робочі дні за квітень та травень 2014 року) = 6089, 18 грн. : 45 = 135, 32 грн. (середньоденна заробітна плата).

Середньомісячне число робочих днів становить 21 день (20 робочих днів за жовтень 2016 року + 22 робочі дні за листопад 2016 року (два останні календарні місяці) = 42 робочих дня : 2 = 21).

Середній заробіток за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді: 135, 32 х 21 = 2 841, 72 грн. (за один календарний місяць).

Оскільки з моменту звільнення ОСОБА_2 26.06.2014 року до ухвалення судом першої інстанції рішення за її позовом - 30.03.2016 року, минуло 22 місяці, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 62517, 84 грн. (2 841, 72 грн. х 22).

Проте оскільки позивачем були збільшені позовні вимоги саме до розміру 49 486,72 грн., апеляційний суд відповідно ст.. 11 ЦПК не може стягнути правильний розмір, оскільки суд розглядає справи у межах заявлених вимог.

Невмотивоване рішення і в частині стягнення солідарного стягнення середнього заробітку з Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебувала в трудових відносинах та була звільнена з роботи Ірпінської міської державної лікарні ветеринарної медицини, яка також здійснювала відрахування у пенсійний фонд.

Таким чином належним відповідачем у справі є Ірпінська міська державна лікарня ветеринарної медицини, яка перебуває в стадії ліквідації і щодо її припинення не внесено запис у єдиний державний реєстр в звязку з чим стягнення підлягають саме з цього відповідача за відсутності солідарного стягнення, тому апеляційна скарга щодо відсутності підстав для стягнення середнього заробітку з Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини підлягає задоволенню.

За таких обставин рішення суду підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 березня 2016 року в частині солідарного стягнення з Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини середнього заробітку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні вимог щодо стягнення з Києво-Святошинської районної державної лікарні ветеринарної медицини середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді