29 лютого 2016 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Здоровиці О.В.,
при секретарі Черкасової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля заочно цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу ,-
Полив»яна Ю.Г. звернулась до суду з позовом до Полив»яного М.Г. про поділ майна набутого під час шлюбу. В обґрунтування вимог зазначає, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2010 року, який розірвано 20.12.2013 року. Від шлюбу дітей не мають. За час сумісного життя в зареєстрованому шлюбі нею та відповідачем. 21.03.2013 року була придбана двокімнатна квартира за адресою Донецька область, м.Харцизьк. м-н Металургів 8/101, яка була зареєстрована за відповідачем. Позивач пропонувала відповідачеві поділити квартиру у добровільному порядку, проте відповідач відмовився. Посилаючись на вказані обставини, позивач вважає спірну квартиру об»єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя та просила поділити вказане майно, визнавши за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою Донецька область, м.Харцизьк. м-н Металургів 8/101.
В судове засідання позивач Полив»яна Ю.Г. не з»явилася, надавши заяву в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. З заяви позивача також вбачається, що остання не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі.
Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур»єр» № 34 від 20 лютого 2016 року.
Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з викладеним, враховуючи заяву позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважав можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.
Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2010 року по 20.12.2013 року, що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про шлюб та про розірвання шлюбу, які видані відділом РАЦС Харцизького МУЮ Донецької області 17.09.2010 року та 20.12.2013 року (серія 1-НО № 220891, серія І-НО № 255634).
Зі змісту позову вбачається, що сторони спільних дітей не мають.
Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 412, відповідачем придбано двокімнатну квартиру м.Харцизьк. м-н Металургів 8/101, житловою площею 33,4 кв.м, загальною площею 47,07 кв.м. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.03.2013 року за відповідачем Полив»яним М.Г., реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна - НОМЕР_1.
Вишевказане підтверджується інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта від 16.02.2016 року за № 52227533(а.с.55-56).
Згідно вимог ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд ухвалює рішення на підставі доводів сторін та наданих ними доказів щодо обставин справи, досліджених в судовому засіданні.
Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За нормами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Презумпція, передбачена ч. 2 ст. 60 СК України, про належність набутого у шлюбі майна подружжю на праві спільної сумісної власності може бути спростована наданими суду доказами, які достовірно підтверджують, що майно є особистою приватною власністю подружжя.
Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка визначено ст. 57 СК України.
Так, зокрема пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що квартира, яка є предметом спору, булла придбана лише за кошти відповідача, суду останнім надано не було.
Крім того, суд звертає увагу на те, що матеріали справи свідчать про те, що квартира за адресою м.Харцизьк, м-н Металургів 8/101 є місцем проживання позивача, що підтверджується довідкою УСЗН Костянтинівської міської ради № НОМЕР_2 від 26.01.2015 року (а.с.8), з якої вбачається, що позивачка є особою, яка перемістилася з району проведення антитерористичної операції, де її постійним місцем проживання є м.Харцизьк вул..Металургів, 8/101.
На підставі викладеного, оцінивши обставини справи, надані сторонами докази в їх сукупності, проаналізувавши норми діючого законодавства, суд прийшов до висновку, що квартира за адресою м.Харцизьк, м-н Металургів 8/101, яка придбана під час зареєстрованого шлюбу сторін, є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя.
Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя»(далі постанова Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007р. №11) передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.
Пунктом 23 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.
Враховуючи діюче сімейне та цивільне законодавство, роз'яснення, викладені у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суд приходить до висновку про те, що відповідачем у справі будь-яких доказів (допустимих та належних) придбання спірної квартири за особисті кошти суду надано не було, а тому в даному випадку має бути застосована презумпція належності квартири як речі, набутої в шлюбі
Враховуючи вказані обставини, при визначенні часток подружжя суд вважає необхідним визначити частки сторін у спірному майні рівними та поділити спільне сумісне майно колишнього подружжя між Полив»яною Ю.Г. та Полив»яним М.Г., визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частку квартири м.Харцизьк, м-н Металургів 8/101, залишивши квартиру у їх спільній частковій власності.
На підставі вищевикладеного позов слід задовольнити повністю.
Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати - судовий збір у сумі 487,20 грн.
Керуючись ст. ст. 57, 69-71 СК України, ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу - задовольнити повністю.
Поділити спільне сумісне майно колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину квартири № 101 будинку № 8 мікрорайона Металургів в м.Харцизьк Донецької області, житловою площею 33,4 кв.м, загальною площею 47,07 кв.м..
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн.20 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію заочного рішення, не пізніше трьох днів з дня його проголошення, направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошенні 29 лютого 2016 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлена 07 березня 2016 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

29.02.2016