Справа №442/3804/16-ц
Провадження №2/442/1425/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Михавко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що йому ОСОБА_1 на підставі Ордеру на житлове приміщення №57 від 26.12.2000 року, виданого Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Львівської області було надано право заняття житлового приміщення житловою площею 17,0 кв.м. без кухні в квартирі за адресою АДРЕСА_1 (підстава видачі ордера рішення міськвиконкому №319 від 22.12.2000р.), в якій по сьогоднішній день продовжують бути зареєстрованими відповідачі - ОСОБА_2 (колишня дружина, шлюб з якою розірвано на підставі Рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 02.10.2007р.), його сини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Він, проживаючи у вищевказаній квартирі, незважаючи на наявну можливість розпоряджатися належним йому майном, на даний час позбавлений можливості безпосередньо користуватися нею, оскільки відповідачі перешкоджають йому в цьому, оскільки в добровільному порядку не бажають знятися із реєстраційного обліку та крім того, комунальні служби, що надають послуги за користування газопостачання, тощо в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які особа має сплатити таким службам за надання таких. Він не бажає оплачувати комунальні платежі за відповідачів, оскільки відповідачка ОСОБА_2 вже не являється членом родини, оскільки згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.10.2007р. шлюб розірвано, а відтак наявність реєстрації відповідачів змушує його сплачувати за них комунальні послуги та заважає із виробленням субсидії. Крім того, в будинку відсутні особисті речі відповідачів. Факт реєстрації місця прописки відповідачів у вищевказаному будинковолодінні підтверджується формами №16,17. Як вбачається із Актів від 07.04.2015р., 01.07.2015р., 30.10.2015р.,24.03.2016р., складених комісією представниками КП «ЖЕО» у складі ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_8, з яких вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі з 2010 року по день обстеження не проживають. Протягом вказаного часу відповідачі ніколи не намагалися вселитись у спірне житло, будь-яких перешкод у користуванні житлом їм не чинилося. А тому у нього виникла необхідність звернутися до суду, оскільки відповідачі втратили право користування вищевказаною квартирою, оскільки більше шести місяців ( з 2010 року і по даний час) без поважних причин у квартирі не проживають, не приймають участі в утриманні квартири, не сплачують комунальні послуги.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, однак в позовній заяві вказав, що просить слухати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, не повідомивши причин, хоча були своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання через оголошення в пресі. Керуючись п.9 ст.74 ЦПК України, суд вважає цих осіб повідомленими про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу у їх відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Як вбачається із копії Ордеру на житлове приміщення №57 від 26.12.2000 року, виданого Виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради Львівської області позивачу ОСОБА_1 було надано право заняття житлового приміщення житловою площею 17,0 кв.м. без кухні в квартирі за адресою АДРЕСА_1.

Як вбачається із копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 02.10.2007р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Факт не проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується Актами про відсутність (не проживання) осіб за місцем реєстрації від 07.04.2015р., 01.07.2015р., 30.10.2015р.,24.03.2016р., складених комісією представниками КП «ЖЕО» у складі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, з яких вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі з 2010 року по день обстеження не проживають.

Зняття з реєстрації місця проживання особи, згідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІУ, здійснюється, окрім інших підстав, на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.62 ЦПК України (1501-06) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні підлягають до задоволення, оскільки відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі з 2010 року по день обстеження не проживають, не користуються нею, не несуть витрати по її утриманню, що створює для позивача незручності, оскільки він додатково сплачують за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим помешканням.

А тому суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.71,72 ЖК України, у відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» , суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 по вул.Трускавецькій,61 в м.Дрогобичі, Львівської області.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 в користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, понесені ним при поданні позову до суду, а саме судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Гарасимків Л.І.