1Справа № 335/6300/15-ц 2/335/116/2016
Р І Ш Е Н Н Я І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2016 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки недійсним,

встановив:

В червні 2015 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом в якому просив визнати недійсним договір іпотеки №0/3 від 23.11.2006 року, укладений між Акціонерним комерційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за №4652. Просив зобовязати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 скасувати заборону на відчуження та іпотеку з житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1, накладені за договором іпотеки №0/3 від 23.11.2006 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.11.2006 року між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено кредитний договір №0, за умовами якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 120 190 грн.

В цей же день між сторонами укладено договір іпотеки №0/3. Проте зі змістом договору позивач не мав можливості ознайомитися, оскільки працівники банку його прискорювали з підписанням, позивачу не було розяснено з якою метою та для чого вказаний договір іпотеки підписується. Але оскільки йому необхідно було отримати кредит, поставив підпис на вказаному договорі.

Як пізніше зясувалось, підписаний договір містив умову за якою позивач своїм майном забезпечив у повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань ОСОБА_6 за кредитним договором №0 від 23.11.2006 року, за кредитним договором №/2 від 23.11.2006 року, а саме: зобовязання по поверненню в повному обсязі отриманих, в порядку та на умовах відповідно до кредитного договору кредитних коштів у сумі 23 800 дол. США.

При цьому, позивач зазначив, що не знайомий з ОСОБА_6, про порушення свого права дізнався, лише в травні 2015 року, коли звертався до юридичної фірми. Працівники банку з приводу умов укладеного ним договору відповіді не надали.

Оскільки договір іпотеки повинен забезпечувати лише дійсне та існуюче зобовязання, оспорюваний договір іпотеки позивач вважає недійсним, в звязку з тим, що основним зобовязанням по цьому договору визначено неіснуючий кредитний договір.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі з вказаних підстав.

Представники відповідачів позов заперечили, зазначивши на описці в анкетних даних іпотекодавця під час укладення оспорюваного договору. Представник приватного нотаріуса окремо клопотала застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду в судове засідання не зявилася, клопотала справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала.

Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами,

23.11.2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту №0. За умовами договору банк передав, а позивач отримав кредитні кошти в розмірі 23800 доларів США, вказана сума на час укладення договору відповідала еквіваленту 120190 грн. за курсом НБУ (а.с.6-10).

Відповідно до п.1.4 даного договору, кредит надавався позивачу для його особистих потреб, а саме для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до розділу 2 даного договору у забезпечення зобовязань приймалась застава нерухомості, зокрема вказаної квартири, що придбавалась позивачем та порука ОСОБА_5, ОСОБА_7, згідно окремих договорів.

23.11.2006 року між позивачем та АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір іпотеки №0/3 (а.с.3-5). Текст договору виготовлений і посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 за №4652 та підписаний сторонами.

Відповідно до п.1.1 та п.1.4 даного договору позивач передав в іпотеку нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

П.1.2 даного договору містить спірну умову, за якою іпотекою забезпечувалося в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань ОСОБА_8 боржника, зокрема за кредитним договором №0 від 23.11.2006 року, по грошових зобовязаннях з повернення кредитних коштів у сумі 23800 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення складає 120190 грн. (а.с.3)

Третя особа - ОСОБА_5, як дружина позивача надала згоду на отримання кредиту та укладення іпотечного договору на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.32).

Відповідно до ч.1ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач не апелює на недотриманні сторонами у момент укладення договору вимог закону, що тягнуть за собою його недійсність, разом з тим посилається лише на недійсність зобовязання.

Дослідивши примірники договорів, проаналізувавши їх зміст, судом встановлено, що позивач в листопаді 2006 року мав намір отримати кредит для придбання квартири АДРЕСА_2. Позивач отримав кошти та виконав умови договору споживчого кредиту у забезпечення виконання зобовязань передав у заставу придбану нерухомість. На підтвердження добровільності позицій сторін свідчить і згода дружини позивача на отримання ним кредиту та передання нерухомості в заставу (а.с.32).

Позивач не заперечує, що підписував оспорюваний договір іпотеки, в договорі вірно зазначено його анкетні дані, іпотечне майно дійсно належить йому, а також те, що іпотекою забезпечено, зокрема, і зобовязання за кредитним договором №0 від 23.11.2006 року, який він і укладав.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що наявність у п.1.2 Договору іпотеки №0/3 від 23.11.2006 року даних про ОСОБА_8 є опискою та не тягне за собою недійсність договору в цілому, та не порушує прав позивача.

Доказів недійсності самого зобовязання позивачем не надано та в судовому засіданні не доведено, відповідно позовні вимоги задоволенню не підлягають.

До всього, сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові.

Як вбачається з встановлених обставин, позивач уклав оспорюваний договір, який містив описку 23.11.2006 року, тут же отримав його дублікат (а.с.5). З моменту отримання дублікату мав можливість ознайомитися з його змістом, проте до суду звернувся, лише в червні 2015 року.

Позовна давність, відповідно до ст.256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, судом на підставі вищенаведених письмових доказів, встановлено, що перебіг строку позовної давності, яку відповідач просив застосувати, почався 23.11.2006 року, а відтак позивач звернувся до суду поза межами строку, встановленого ст.257 ЦК України, підстави для його поновлення відсутні. Судом встановлені підстави для відмови у задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

На підставі ст.88 ЦПК України, суд не стягує з відповідача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.Ю.Бойко