09 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 33 564,65 грн. в рівних частках, тобто по 16 782,33 грн. з кожного, з яких: 31 025,00 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 2000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, 539,65 грн. судовий збір. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази залиття, відсутнє обґрунтування та будь-яке посилання на неправомірність дій відповідача, відсутній безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями та шкодою, відсутня вина відповідача. Тому, оскаржуване рішення суду є незаконним.

Справа 761/22213/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3638/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
Заслухавши доповідь головуючого, пояснення позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_6, відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_7, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу від 06.11.2001.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_2, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 25.03.1993.

ІзАкту від 13.11.2013 вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 сталося залиття з квартири НОМЕР_1 з причин того, що в квартирі НОМЕР_1 лопнув вентиль холодного водопостачання під рукомийником у ванній кімнати вказаної квартири, що зафіксовано в журналі ОДС від 13.11.2013 № 100. Аварія на системі ХВП в квартирі НОМЕР_1 сталася вночі, мешканці квартири НОМЕР_2 повідомили мешканців квартири НОМЕР_1 приблизно о 03:00 год. ранку, але останніми не було вжито запобіжних заходів для її ліквідації.

Як вбачається із пояснень сторін, як позивача так і відповідачів, мешканцями квартири НОМЕР_1 в добровільному порядку було здійснено розрахунок з позивачем за ремонт квартири НОМЕР_2 після її залиття 13.11.2013.

ІзАкту від 20.03.2014, складеного комісією у складі: майстра технічної дільниці ОСОБА_9, майстра рем. дільниці ОСОБА_10, слюсаря-сантехніка ОСОБА_11, вбачається, що при обстеженні виявлено, що при постійному залитті квартири НОМЕР_2 з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 з причин халатного відношення до сантехнічного обладнання власником квартири було пошкоджено водою стелю, стіни та підлогу в квартирі НОМЕР_2.

Із кошторису, складеного ПП «Керара» на замовлення позивача, вбачається, що вартість відновлювального ремонту квартири НОМЕР_2 після її залиття становить 31 025,00 грн.

При цьому, слід зазначити, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2014 було призначено судову будівельно-технічну експертизу з метою визначення розміру матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок залиття 13.11.2013 та 21.01.2014.

Листом КНДІСЕ № 15631/14-43 від 21.01.2015 було повідомлено про залишення без виконання ухвали суду від 18.11.2014 у зв'язку із тим, що не була проведена попередня оплата експертизи.

Вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу неправомірними діями відповідача було завдано майнової шкоди. Оскільки з вини відповідача не була проведена призначена судом будівельно-технічна експертиза, тому суд вважав за необхідне прийняти як встановлений факт вартість відновлювального ремонту квартири, визначений у кошторисі ПП «Керера».

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Оскільки залиття квартири НОМЕР_2, яке сталося 13.11.2013, в добровільному порядку та в повному обсязі відшкодовано власниками квартири НОМЕР_1, про що сторони у справі, як позивач так і відповідач, надали пояснення та не заперечували такого факту, тому шкода, заподіяна залиттям 13.11.2013, не підлягає повторному відшкодуванню.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до п. 1.2.2 та 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005, до складу документації, яка ведеться виконавцями послуг, входять, зокрема, акти технічних оглядів. У разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

Так, Додатком № 4 до пункту 2.3.6 Правилвизначено вид, форму та зміст, яким має відповідати акт про залиття.

Як вбачається із Акту від 20.03.2014, складеного комісією у складі: майстра технічної дільниці ОСОБА_9, майстра рем. дільниці ОСОБА_10, слюсаря-сантехніка ОСОБА_11, він складений із порушенням вимог Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005, а саме: вказаний акт не містить всього складу комісії, до якої, крім зазначених осіб у акті, мають входити головний інженер та голова комісії; з актом не ознайомлені мешканці квартир НОМЕР_2 та НОМЕР_1; не зазначено чітко причин залиття та осіб, які заподіяли шкоду.

Крім того, в Акті від 20.03.2014 не вказано дату, коли саме сталося залиття квартири НОМЕР_2, тому у суду першої інстанції підстави вважати, що таке залиття сталося саме 20.03.2014 відсутні.

Однак, на зазначене, суд першої інстанції уваги не звернув та ухвалюючи оскаржуване рішення посилався на вказаний Акт від 20.03.2014.

При цьому, судом першої інстанції не взято до уваги наявність в матеріалах справи іншої копії Акту від 20.03.2014, виданої КП ЖЕК «Золотоустівська» на вимогу відповідача, яка суттєво відрізняється від Акту від 20.03.2014, наданого позивачем.

Таким чином, Акт від 20.03.2014 не може бути належним та допустимим доказом, оскільки його копії, які містяться в матеріалах справи, суттєво відрізняються між собою та не відповідають вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005.

При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій саме відповідача, а як наслідок відсутній безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями та шкодою, відповідно вина відповідача не доведена.

Крім того, визначаючи розмір завданої шкоди, суд першої інстанції як на доказ посилався на кошторис ПП «Керера».

Відповідно до ст. ст. 57, 59, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, зазначений кошторис, наданий позивачем до суду, складений ПП «Керера», керівником якого є сам позивач, при цьому, в зазначеному кошторисі не вказано особу, яка його складала, тому вказаний кошторис не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Враховуючи викладене, обставини справи та докази у справі, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував вчинення залиття 20.03.2014 з вини відповідачів, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог.

Тому, підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття, відсутні.

З огляду на те, що відсутня майнова шкода, завдана позивачу неправомірними діями відповідача, тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

За таких обставин, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: