Справа № 362/7495/15-ц Головуючий у І інстанції Кравченко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/5417/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 4 30.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом та просили усунути перешкоди у користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 з зазанченого будинку. В своїх вимогах посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2. помер їх батько - ОСОБА_5. Після його смерті залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1; земельної ділянки площею 0,1724 га, розташованої по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,206 га, розташованої по АДРЕСА_2 На даний час у приватному будинку, що належить позивачам на праві власності, з квітня 2009 р. проживає колишня співмешканка їхнього батька - ОСОБА_2, яка в ньому зареєстрована, та чинить перешкоди в користуванні будинком.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Усунунено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкоди у користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з будинку АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, апелянта подала апеляційну скаргу в якій посилається на те, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.10.2014 р. вбачається, що на праві приватної спільної часткової власності, у рівних частках по 1/2, позивачам належить житловий будинок «А» з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, яке вони набули в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5, що є батьком позивачів, на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.06.2014 р. (а.с. 5-8).

З 05.03.2009 р. місце проживання відповідача у встановленому законом порядку зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відбитком штампу в її паспорті серії НЕ № 186794 (а.с. 9) та встановлено рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2015 р. (а.с. 13-15). Дані обставини особи, які беруть участь у справі в судовому засіданні, не заперечили.

Згідно із наданих позивачами на підтвердження своїх вимог письмових доказів, а саме: висновків дільничного Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області по матеріалам перевірки від 24.03.2015 р., 02.05.2015 р., 03.05.2015 р., 22.09.2015 р., 26.03.2016 р., 19.05.2016 р., позивачі зверталися до органів внутрішніх справ щодо неправомірних дій ОСОБА_2, яка проживає у належному позивачам будинку АДРЕСА_1 та без погодження із власниками користується даним будинком, пошкоджує його та не допускає власників до нього (а.с. 10-11, 92-93, 99-100, 103, 107).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду від 11.06.2014 р. встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5, як жінки та чоловіка без шлюбу, у період з 11.04.2009 р. по ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 35-36).

Проте членом сім'ї померлого ОСОБА_5 відповідач не являється.

Висновком від 07.04.2016 р. встановлено, що опитана ОСОБА_2 вважає, що має право на проживання у вказаному житловому будинку, оскільки у ньому зареєстрована (а.с. 118).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6, показала, що не бачила, як ОСОБА_2 не допускала позивачів у належний останнім будинок, перешкоджала їм у користуванні ним через утримання у себе ключів від дверей даного житлового будинку, який має задовільний стан. Проте суд не бере до уваги покази даного свідка, оскільки остання є свахою відповідачки та свідчить на її користь.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.08.2015 р. позивачам було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2, третя особа: Васильківська районна державна адміністрація про виселення, визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації (а.с.13-15).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28.10.2015 р. вказане рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області було залишено без змін (а.с. 16-17).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, згідно ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За нормами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

Ст. 391 ЦК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права; листування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу.

Таким чином колегію суддів достовірно встановлено, що дійсно внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягають у не допуску позивачів до належного їм житлового будинку та перешкоджанні останнім у користуванні ним, відповідачем порушено права позивачів по належному володінню і користуванню нерухомим майном, що належить їм на праві приватної власності.

Отже враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: