Справа 206/1869/16-ц
Провадження 2/206/588/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"26" травня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Гуртовий В. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

01 квітня 2016 року позивачі звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що ОСОБА_1 є головним квартиронаймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 є сином головного квартиронаймача квартири, ОСОБА_1, який зареєстрований та мешкає у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1. 12 травня 2000 р. Самарський районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3. Вказаним судовим рішенням шлюб між сторонами було розірвано й ОСОБА_4 повернуто дошлюбне прізвище ОСОБА_1. В належній позивачам квартирі зареєстрований відповідач. З травня 2000 р. і до цього часу позивачам невідомо, де перебуває і мешкає відповідач, зв'язок з ним відсутній. Відповідач з травня 2000р. фактично не проживає за вказаною адресою. У квартирі не з'являється, особистих речей не зберігає, витрат по утриманню квартири не несе та взагалі втратив інтерес до вказаної житлової площі. У добровільному порядку відповідач від зняття з реєстраційного обліку ухиляється. Таким чином, позивачі змушені сплачувати кошти за житлово - комунальні послуги за зареєстрованого і фактично не проживаючого у квартирі відповідача, що ставить їх у скрутне матеріальне становище.

На підставі викладеного позивачі просять суд визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2-3).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позові та просили суд задовольнити. Пояснили, що відповідач за місцем реєстрації не проживає 17 років, теперішнє його місце проживання їм невідомо.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання на слухання по справі не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема через засоби масової інформації - газету «Вісті Придніпров'я», випуску № 36 (1735) від 19.05.2016р. (а.с.18), причини неявки суду не відомі.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення.

Заслухавши позивачів, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є головним квартиронаймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на підставі ордера на жиле приміщення від 10.06.1994 року, виданого на підставі рішення Самарського РВК № 231 від 03.06.1994 р. (а.с. 4).

Реєстрація відповідача ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується довідкою директора КП ЖГ "Самарського району" ДМР від 04.03.2016р. № 621, а також відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 08.04.2016 року (а.с.5, 13).

ОСОБА_3, не проживає в квартирі з травня 2000 року, що підтверджується актом про встановлення факту не проживання відповідача за адресою 49112, АДРЕСА_1, від 31 березня 20016 р., що підписаний комісією у складі: ОСОБА_5 (мешкає за адресою: АДРЕСА_2); ОСОБА_6 (мешкає за адресою: АДРЕСА_3); ОСОБА_7 (мешкає за адресою: АДРЕСА_4) (а.с.6).

Аналізуючи спірні правовідносини, співставляючи їх із здобутими в судовому засіданні доказами суд доходить наступного.

У відповідності до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо.

Так, згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

У відповідності до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є користувачами квартири, відповідач ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 не мешкає понад один рік, що перевищує строки встановлені ст. 405 ЦК України, жодних домовленостей про його тимчасову відсутність не встановлено, а отже він не проживає в квартирі без поважних причин.

Приймаючи до уваги викладене, беручи до уваги ту обставину, що реєстрація відповідача в спірній квартирі носить формальний характер, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню в заявлений ними спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 156 ЖК України, ст. ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 218, 224 - 225 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у АДРЕСА_1 із зняттям його із реєстраційного обліку за цією адресою.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 понесені ними судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 ,20грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков