АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянда М.І., Одинак О.О.

секретаря Чубрей І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2016 року,

встановила:

ОСОБА_4 у березні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою .

Вказував на право власності на земельну ділянку, що знаходить по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_1 та земельну ділянку що знаходить по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0209 га кадастровий номер НОМЕР_2

Зазначав, що ОСОБА_6 здійснив самовільне зайняття земельної ділянки шляхом встановлення огорожі.

Просив зобов»язати ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області, звільнити земельну ділянку шляхом знесення самовільно встановленої огорожі.

ОСОБА_4 доповнив позовні вимоги, просив зобов»язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні власністю, що належить ОСОБА_4, шляхом звільнення земельної ділянки, що знаходиться в с.Молодія Глибоцького району Чернівецької області, кадастровий номер НОМЕР_3 від самовільно збудованої бетонної огорожі та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, а в разі невиконання провести примусове знесення з подальшим стягнення з ОСОБА_5 витрат, стягнути з моральну шкоду в сумі 5000 грн.

ОСОБА_5 у липні 2015 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Просив усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_5 земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області, шляхом повернення металевої сітки, що слугує огорожею та межею, у вихідне положення.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди задоволено частково, постановлено усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить ОСОБА_4, шляхом зобов»язання ОСОБА_5 звільнити зайняту земельну ділянкою, що знаходиться в с.Молодія Глибоцького району Чернівецької області, кадастровий номер НОМЕР_3 площею 0,0002 га від самовільно збудованої бетонної огорожі, а в решті відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати, пов»язані з проведенням експертного дослідження в сумі 1000 грн., та судові витрати, пов»язані з переїздом до іншого населеного пункту представника, в сумі 213 грн. 86 коп.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди відмовити, зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню з наступних підстав.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Додаткове рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 травня 2016 року не оскаржено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції керувався положеннями статей ч.2 ст.152, ч.1,2 ст.212 ЗК України та вважав доведеним здійснення ОСОБА_5 зайняття земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області, шляхом встановлення залізобетонної огорожі.

Обґрунтовано такі висновки суду першої інстанції висновками експертного земельно-технічного дослідження спільного підприємства «Західно- Український Експертно-консультативний Центр» від 19 листопада 2014 року №1004 про накладення земельної ділянки площею 0,0002 га при встановленні залізобетонної огорожі ОСОБА_5 та судової земельно-технічної експертизи спільного підприємства «Західно- Український Експертно-консультативний Центр» від 25 вересня 2015 року №646 про накладення земельної ділянки ОСОБА_5 на земельну ділянку ОСОБА_4 площею 0,0002 га при встановленні залізобетонної огорожі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції послався на правила, встановлені ч.1 ст.1167 ЦК України, та дійшов висновку про недоведеність заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди.

Ухвалюючи судове рішення в частині відмови у зустрічному позові ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив із вимог ст.125, 126 ЗК України та зазначив про те, що не підлягає захисту право ОСОБА_7 на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області.

При цьому суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 не набуто право власності або право користування земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

За змістом ч.1 та 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

З матеріалів справи вбачається набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку, що знаходить по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га кадастровий номер НОМЕР_1 відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 та земельну ділянку що знаходить по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,0209 га кадастровий номер НОМЕР_2 відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_5.

Згідно висновків експертного земельно-технічного дослідження спільного підприємства «Західно- Український Експертно-консультативний Центр» від 19 листопада 2014 року №1004 має місце накладення земельної ділянки площею 0,0002 га при встановленні залізобетонної огорожі ОСОБА_5 (а.с.10-15).

На підставі висновків судової земельно-технічної експертизи спільного підприємства «Західно- Український Експертно-консультативний Центр» від 25 вересня 2015 року №646 має місце накладення земельної ділянки ОСОБА_5 на земельну ділянку ОСОБА_4 площею 0,0002 га при встановленні залізобетонної огорожі (а.с.94-101).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області, внаслідок здійснення ОСОБА_5 зайняття земельної ділянки при встановленні залізобетонної огорожі.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 не містить доводів щодо незаконності або необґрунтованості рішення суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що предметом зустрічного позову ОСОБА_5, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої позивач просив ухвалити судове рішення, є усунення перешкод у користуванні ОСОБА_5 земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області, шляхом повернення металевої сітки, що слугує огорожею та межею, у вихідне положення.

Водночас підставою зустрічного позову ОСОБА_5, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, зазначалися набуття права на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області, у 1987 році та його порушення внаслідок здійснення ОСОБА_4 зайняття земельної ділянки шляхом переміщення огорожі.

Отже, ОСОБА_5 пов»язувався захист своїх прав та інтересів з правовідносинами з права користування земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області.

Відповідно до частини 1, 2 ст.16 Земельного кодексу Української РСР в редакції від 12 квітня 1985 року, чинній на час виникнення правовідносин, надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення.

Відведення земельних ділянок провадиться на підставі

постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів

обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних

депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і

Української РСР.

За змістом ст.20 Земельного кодексу Української РСР в редакції від 12 квітня 1985 року, чинній на час виникнення правовідносин відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Право короткострокового тимчасового користування землею

засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в

користування.

Право довгострокового тимчасового користування землею

засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів

Української РСР.

Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок

в натурі.

Право землекористування громадян, які проживають в сільській

місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах

сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських

книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в

реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад

народних депутатів.

На підставі ст.22 Земельного кодексу Української РСР в редакції від 12 квітня 1985 року, чинній на час виникнення правовідносин, приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у пп.в, г п.18 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з 1 січня 2002 року відповідно до ст.125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року №1066-УІ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав; громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд.Х «Перехідні положення» ЗК), одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

До матеріалів справи приєднано довідку Молодіївської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 14 листопада 2015 року №362, відповідно якої у по господарській книзі №9 по об»єкту господарського обліку №0412-1 міститься запис про право ОСОБА_5 користування земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,05 га, для ведення особистого с селянського господарства площею 0,14 га (а.с.111).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом роз»яснено представнику відповідача ОСОБА_8 право подання доказів встановлення відповідними землевпорядними органами меж земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області, в натурі (на місцевості), призначення експертизи.

Однак, відповідач ОСОБА_5 ухилився від доведення обставин зайняття ОСОБА_4 земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1 Глибоцького району Чернівецької області, на які посилався.

У такому разі судом першої інстанції ухвалено судове рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ч.1 ст.212 та ч.3 ст.213 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на висновки експертного земельно-технічного дослідження спільного підприємства «Західно- Український Експертно-консультативний Центр» від 19 листопада 2014 року №1004 щодо зміни площі земельної ділянки ОСОБА_4 в бік збільшення на 0,0010 га та невідповідності фактичного користування площею 0,0012 га (а.с.10-15), оскільки у матеріалах справи відсутні докази про те, що змінено площу земельної ділянки ОСОБА_4 в бік збільшення за рахунок земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ОСОБА_5, встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості).

За таких обставин судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.2 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді