Справа №592/2386/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Котенко О. А.
Номер провадження 22-ц/788/1854/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І. ,

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 жовтня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

9 березня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір на відкриття та обслуговування карткового рахунку № НОМЕР_4.

2 серпня 2015 року їй зателефонував невідомий чоловік з номеру НОМЕР_1, представившись працівником ПриватБанку та, розмовляючи діловою мовою, як звичайно розмовляють співробітники банку, запропонував збільшити кредитний ліміт, від чого вона відмовилась. Потім він запропонував зменшити розмір відсотків за користування кредитними коштами з 4% до 2%, з чим вона погодилась. Чоловік повідомив, що протягом дня їй зателефонує інший працівник банку. Через 5 хвилин їй зателефонувала жінка з номеру НОМЕР_2 та повідомила, що від неї надійшла заявка щодо зменшення відсотка. У неї не виникло підозри, що з нею розмовляє не працівник банку, про що свідчила обізнаність дівчини, яка сама назвала їй номер її картки та секретний номер СVV на зворотній стороні.

Дівчина повідомила, що заявка за номером її картки № НОМЕР_5 на зменшення відсотків за користування кредитними коштами прийнята та попросила повідомити номер, який прийшов на смс-повідомлення, щоб зробити відмову від збільшення кредитного ліміту, та наступний код - для зменшення відсотків. СМС- повідомлення вона отримала з номеру ПриватБанку 10060, і наслідком цього стало те, що вона повідомила код з СМС-повідомлення. Після цього їй прийшло повідомлення зі змістом «Usluga 2 vidsotkupidkluchena. Privatbank» з номера НОМЕР_3, що викликало в неї підозру.

Вона зайшла через послугу Інтернет-банкінгу «Приват 24» до своєї сторінки та виявила, що з її картки були зняті двома переказами кредитні кошти (14:15 LigPayID платежу 64951996 в сумі 4209,99 грн. + комісія банку 178,39 грн. та 14:16 LigPayID платежу 64952120 в сумі 5009,99 грн. + комісія банку 210,39 грн).

Вона негайно зателефонувала на гарячу лінію ПАТ КБ «ПриватБанк», повідомила про шахрайські дії відносно неї та заблокувала картковий рахунок, і в той же день звернулась до правоохоронних органів з заявою.

Згідно витягу з ЄРДР № 0004485 від 3 серпня 2015 року, відомості про злочин за її заявою були внесені до реєстру досудових розслідувань і вона має статус потерпілої.

Листом № П-335о/п від 3 вересня 2015 року на той час Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області їй повідомлено, що згідно отриманих відомостей від ПАТ «ПриватБанк» грошові кошти були незаконно зняті 2 серпня 2015 року з її рахунку у м. Кривий Ріг.

Досудове розслідування триває, винних осіб співробітниками поліції не знайдено, грошові кошти їй не повернуті.

5 серпня 2015 року вона звернулась до відповідача з заявою, в якій просила заблокувати і повернути їй вкрадені кошти з її банківської картки.

28 серпня 2015 року електронною поштою банком їй надана відповідь за № 20.1.0.0.0/7-20150805/1610, згідно якої виконати її вимоги банк не може через нібито незалежні від банку причини; зняття коштів з її рахунку відбулося в результаті реєстрації в платіжній системі LigPay, для чого необхідно мати реквізити картки та особистий номер телефону. Відповідач звинуватив її в тому, що вона нібито порушила п. п. 1.1.2.10, 1.1.2.16, 1.1.2.11, 1.1.5.29 Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно вказаних пунктів Умов вона не повідомляла жодній особі свій пін-код до картки, її СVV-код, не реєструвалась в системі LigPay, не порушила жоден з зазначених пунктів Умов.

Вона повідомила СМС-код шахраям, проте не знала та не могла здогадуватись, що використання цього коду призведе до втрати її коштів. Відповідачем не вжито жодних інформативних чи інших заходів, в тому числі й тексту СМС-повідомлення, що передача цього коду може зашкодити їй як клієнту. Умови та правила надання банківських послуг не розповсюджуються на коди, зазначені в СМС-повідомленнях, тому звинувачення банку є безпідставними.

При несанкціонованому списанні коштів з її рахунку в сумі 5009,99 грн. та 4209,99 банком було також утримано з неї комісію в розмірі 178,39 грн. та 210,39 грн.

На її вимогу повернути їй хоча б суму комісії в розмірі 388,78 грн., яка була списана з неї на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», працівники банку повідомили, що це доходи банку та повертати їх не будуть.

На час звернення з позовом вона повністю сплатила грошові кошти ПАТ КБ «ПриватБанк» та закрила кредит по картці № НОМЕР_4, з якої незаконно було знято 9608,76 грн., в тому числі 9219,98 грн. - тіло кредиту, 388,78 грн. - відсотки банку, що підтверджується банківською випискою. Станом на 18 серпня 2015 року вона мала позитивний залишок на рахунку в сумі 40,15 грн.

Просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь 9608,76 грн., що були безпідставно списані з її карткового рахунку № НОМЕР_4, відкритому в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 9608 грн.76 коп. грошових коштів, безпідставно списаних з карткового рахунку НОМЕР_6 в ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинами справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Посилається, зокрема, на безпідставність висновку суду про те, що несанкціоновані позивачем транзакції щодо переказу коштів з її кредитної картки у сумі 9608,76 грн. не відповідають загальним вимогам законодавства, оскільки списання грошових коштів з карткового рахунку ОСОБА_3 2 серпня 2015 року відбулося не за її розпорядженням як власника рахунку, а тому позивач не повинна нести за такі операції майнову відповідальність у вигляді повернення кредиту.

Суд не врахував, що 2 серпня 2015 року о 14 год. 14 хв. позивач за допомогою засобів доступу - смс-повідомлення, які були направлені на фінансовий номер позивача НОМЕР_7, здійснила авторизацію відповідно до п. п. 1.1.1.85, 1.1.1.122, 1.1.2.18 Умов надання банківських послуг, а саме - авторизовано позивача в системі платежів LiqPay, що підтверджується деталізованим рахунком, наданим позивачем.

На підтвердження того, що позивач не повідомляла особі, яка їй телефонувала, інформації про номер картки та СVV-коду карти, позивач не надала роздруківку змісту телефонної розмови та тексту смс -повідомлень.

Банк посилається на те, що при здійсненні операції з використанням технології 3-D Secure з метою отримання динамічного пароля необхідною умовою для здійснення операції з карткою є надання клієнтом інформації про номер мобільного телефону. Кожна з зазначених транзакцій супроводжувалась авторизацією та підтвердженням шляхом направленнями смс-повідомлення відповідно п. 1.1.2.21 Умов, а також введення номеру картки, дати дії картки, СVV-коду, які відомі лише позивачу, а у разі, якщо така інформація не відома ініціатору платежу, також може бути підтверджена за допомогою смс-підтвердження. Згідно деталізованого розрахунку та інформації про зміст смс-повідомлень, надходження смс-повідомлень саме на номер позивача підтверджене матеріалами справи, не заперечується позивачем. У зв'язку з розголошенням конфіденційної інформації, яка авторизує власника рахунку, відповідальність за незаконні операції по картці, які через деякий час не підтверджувались ініціатором платежу, несе власник картки відповідно п.1.1.2.21 Умов.

Банк зазначає, що пунктом 2.1.4.18 Умов та Правил передбачено, що відповідальність за усі операції, зроблені в мережі Інтернет по картках, прив'язаних до карткового рахунку клієнта, покладається на клієнта. У разі виявлення факту несанкціонованого доступу до карткового рахунку через Інтернет клієнт повинен подати заяву до банку з цього питання. Банк, у свою чергу, представляє інтереси клієнта у Міжнародній Платіжній системі з питання повернення санкціоновано списаної суми. Заперечування операції по кредитній картці можливе не більше 3-х разів, після чого картка підлягає переоформленню відповідно до тарифів банку ( п.2.1.4.21).

Клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки (рахунку) на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

Банк зазначає, що порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, передбачений Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, в розділі 6 якого викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками.

Пунктом 3 розділу VI Положення передбачено, що Банк зобов'язаний у спосіб, передбачений договором:

1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу;

2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжної операції, які не виконувалися користувачем;

3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку;

4) банк у разі невиконання обов'язку з інформування користувача про здійснення операції з використання електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем ( п. 5); після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу ( п. 7 ).

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 9).

Пункт 8 розділу VI Положення передбачає обов'язок емітента (Банку) відновити залишок на рахунку клієнта у випадку здійснення помилкового або неналежного переказу.

Визначення поняття «помилковий переказ» та «неналежний переказ» міститься у п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»:

- помилковий переказ - це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

- неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, тобто у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу.

Банк вказує, що списання коштів відбувалось з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача, що в розумінні п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не є неналежним переказом, а тому п. 8 Положення як підстава для негайного відновлення Банком залишку коштів на рахунку користувача не може бути застосовано, оскільки матеріалами справи спростовується встановлена судом несанкціонованість списання коштів з рахунку позивача.

П. 5 розділу VI Положення передбачено обов'язок користувача контролювати рух коштів за своїм рахунком, а п. 6 розмежовує ризики та відповідальність користувача за збитки від здійснення операцій моментом повідомлення користувача банку про втрату електронного платіжного засобу.

Оскільки спірні операції здійснювались з електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача з 14:14 години по 14.16 години, а про несанкціоновані електронні платежі позивач повідомив Банк пізніше, то відповідальність за ризик збитків від здійснення операцій несе користувач. Банк не несе відповідальності за шахрайські дії, здійснені в мережі Інтернет .

Оскільки позивач не передавала карту стороннім особам та знаходилась вдома, суд не врахував, що переказ коштів здійснено за допомогою віддаленого доступу в платіжній системі LірРау, яка не передбачає передачу карти кому-небудь.

Оскільки позивач своїми діями сприяла незаконному використанню її персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, які були здійснені за персональною ідентифікацією (введення фінансового номеру, СVV-коду, пін коду та номеру карти), а банк здійснив авторизацію клієнта та виконав платіжні операції на вимогу позивача, за відсутності своєчасного повідомлення про блокування кредитної карти та проведення спірних транзакцій позивач несе відповідальність за такі платіжні операції, здійснені за допомогою платіжної картки № НОМЕР_8.

Банк вважає, що позивач не довела факт несанкціонованих нею грошових переказів 2 серпня 2015 року в сумі 9608,76 грн., оскільки кошти були переведені з коректним вводом номеру карти, строку її дії, СVV-коду карти та динамічних паролів, а тому вона несе відповідальність щодо здійснення спірних транзакцій. Право позивача порушене не банком, а третіми особами, і позивач не надала доказів тому, що саме відповідач винен в заподіянні їй шкоди.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який заперечує проти скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 9 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 5 листопада 2014 року №705 (в редакції станом на серпень 2015 року), користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Суд послався на те, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач як володілець та користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію про номер картки, CVV2 коду картки, що дало змогу ініціювати платіжні операції.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 17 липня 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір на відкриття та обслуговування карткового рахунку НОМЕР_6 (а. с. 53-80).

З рахунку позивача 2 серпня 2015 року банком були списані кошти в сумі 5009,99 грн. та 4209,99 грн. і, відповідно, була утримана комісія в розмірі 178,39 грн. та 210,39 грн.

Обставини списання коштів з рахунку позивача підтверджуються копіями деталізованого розрахунку телефонних дзвінків, виписки з карткового рахунку копією картки події № 6487 (а. с. 4, 5, 50 - 51).

Позивач після виявлення несанкціонованого нею списання коштів зателефонувала на гарячу лінію банку, повідомила про шахрайські дії відносно неї та заблокувала картковий рахунок. В той же день 02 серпня 2015 року вона звернулась з заявою до органів поліції в м. Суми.

Відповідно до витягу з ЄРДР № 0004485 від 3 серпня 2015 року, за заявою ОСОБА_3 відомості про злочин внесені до реєстру досудових розслідувань, вона має статус потерпілої (а.с. 6, 82).

Згідно відповіді Сумського відділу поліції, згідно отриманих відомостей від ПАТ КБ «ПриватБанк», грошові кошти були незаконно зняті 2 серпня 2015 року з рахунку ОСОБА_3 у м. Кривий Ріг (а.с. 7, 114).

5 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» з письмовою заявою, в якій просила провести розслідування щодо її заяви по факту несанкціонованого списання грошових коштів на суму 5009,99 грн. та 4209,99 грн. з її картки № НОМЕР_5, що мав місце 2 серпня 2015 року, та повідомити їй, куди перераховані кошти та хто може бути причетний до шахрайських дій, просила повернути викрадені з її банківської картки кошти, на що, зокрема, 28 серпня 2015 року електронною поштою їй була надана банком відповідь за №20.1.0.0.0/7-20150805/161 про відмову в поверненні коштів з посиланням на порушення нею пунктів 1.1.2.10, 1.1.2.16, 1.1.2.11, 1.1.5.29 Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 8 - 11, 83 - 85).

Позивач повністю сплатила спірні грошові кошти на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та закрила кредит по картці НОМЕР_6, з якої незаконно було знято 9608,76 грн., в тому числі 9219,98 грн. - тіло кредиту, 388,78 грн. - відсотки банку, що підтверджується банківською випискою (а.с. 5).

Згідно Умов та правил надання банківських послуг, які діють в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 53 - 80), клієнт зобов'язаний:

1.1.2.10 - вживати заходів щодо запобіганню втрати (викрадення) карт, персонального ідентифікаційного номера, або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання.

1.1.2.11 - інформувати банк, а також правоохоронні органи по факту втрати картки, стикера PayPass, ПІНа, сим-карти мобільного телефону, або отримання повідомлення про їх незаконне використання. При настанні вищевказаних випадків необхідно звернутися у відділ банку, або по телефону 0 800 500 003 (безкоштовно) по Україні.

1.1.2.16 - підтримувати в актуальному стані номер свого мобільного телефону та інші контактні дані, наявні в розпорядженні банку. В разі їх зміни проінформувати про це банк у термін не пізніше 15 днів з моменту їх зміни.

Згідно п. 1.1.5.29, держатель несе відповідальність за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту звернення держателя карти в банк та повідомлення про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти в СТОП-ЛИСТ платіжної системи, а у випадку підключення до послуги «Екстренні гроші» - також на протязі часу блокування платіжної картки.

Згідно ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Відповідно до ст. ст. 57, 58, ч. ч. 2-3 ст. 60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на встановлені судом обставини справи, умови укладеного між сторонами договору та норми матеріального та процесуального права, суд прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Посилання банку-відповідача на те, що списання коштів з рахунку позивача відбулось з її вини, не підтверджені доказами в справі, які б спростували доводи ОСОБА_3, в тому числі і допитаної як свідок, про те, що вона не повідомляла жодній особі номер картки, CVV-код своєї картки, тобто саме ті відомості, застереження щодо яких містяться у внутрішніх нормативних актах банку, не реєструвалася в системі LiqPay та не порушила жодний з пунктів Умов та правил надання банківських послуг, діючих в ПАТ КБ «ПриватБанк».

При розгляді справи не встановлено, що конфіденційні відомості щодо картки позивача були нею повідомлені іншим особам.

Відповідно до п. 1.1.2.11 Умов та правил позивач інформувала банк та органи поліції про факт незаконного використання її картки.

Та обставина, яку позивач не заперечила, що вона повідомила код з CMC-повідомлення особам, що їй телефонували, не спростовує висновків суду, оскільки, по-перше, в Умовах та правилах надання банківських послуг попередження щодо заборони на це немає, і банк не надав доказів інформування позивача будь-яким способом, в тому числі і текстом СМС-повідомлення, про те, що передача коду може зашкодити позивачу як споживачу послуг банку, дасть можливість ініціювати без її згоди платіжні операції. Не спростовані і доводи позивача про те, що СМС-повідомлення з кодами надходили з номера ПАТ КБ «ПриватБанк» 10060.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що Умови та правила надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» позивач не підписувала, а тому з достовірністю не могла знати про їх зміст.

Належне службове розслідування банк за фактом незаконного зняття коштів з кредитного рахунку, відкритого на ім'я позивача, не проводив, провівши лише перевірку події, якою встановлено несанкціоноване списання коштів з її рахунку з використанням web-інтерфейса LiqPay, який працює по 3D, з підтвердженням CVV2 коду по картці. Зазначивши, що проведення операцій по LiqPay можливе лише за наявності інформації щодо номера картки, її CVV2 коду та терміну дії, і при проведенні операцій по списанню коштів з картки позивача була використана зазначена конфіденційна інформація, якою могла володіти тільки сама позивач, банк вважав, що несанкціоновані операції мали місце в зв'язку з порушенням нею Умов та правил надання банківських послуг.

Доводи банку про те, що позивач сама розголосила інформацію щодо номера її картки, CVV2 коду картки, терміну її дії, не підтверджені доказами. Наданий відповідачем «Аналіз події» (а.с. 51-52) суд обґрунтовано не вважав документом проведеного службового розслідування, оскільки він містить лише посилання на послідовність дій щодо зняття коштів з рахунку позивача, і банк зазначає в ньому, що телефонні дзвінки надходили позивачеві з номерів, які використовуються шахраями.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази, що відповідна інформація про ці номери телефонів як такі, що використовуються при скоєнні шахрайських дій, доводилась банком до відома клієнтів банку, в тому числі і позивачеві.

Посилаючись на те, що на підтвердження того, що позивач не повідомляла особі, яка їй телефонувала, інформації про номер картки та СVV-коду карти, позивач не надала роздруківку змісту телефонної розмови та тексту смс -повідомлень, банк в той же час сам мав можливість заявити відповідне клопотання про витребування таких доказів від мобільного оператора, проте не зробив цього.

В Умовах та правилах надання банківських послуг та Положенні відсутні відомості про застереження клієнтів банку нікому не повідомляти, навіть банку, код з СМС- повідомлень.

Таким чином, суд прийшов до вірного висновку про те, що таке убезпечення клієнта банком не проведене, і банк не надав суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, не довів, що позивач як володілець та користувач кредитної картки своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку чи надала інформацію про номер картки, CVV2 коду картки, що дало змогу ініціювати несанкціоновані нею платіжні операції.

Посилання банку на Умови та правила надання банківських послуг щодо зобов'язань та відповідальності клієнта та розділ 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, в якому викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками, також не спростовують висновків суду, оскільки ґрунтуються на припущеннях, а не на безспірних доказах про те, що позивач порушила вказані Умови.

Суд при цьому вірно послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, згідно якої, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 жовтня 2016 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -