Справа № 464/4721/16 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5389/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі головуючого судді Берези В.І., суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» про визнання дій неправомірними, стягнення неустойки та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, просить таке скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вважає рішення суду незаконним, вобґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд неправильно встановив певні факти щодо способів усунення недоліків придбаного товару. Наголошує на існуванні судової практики з приводу аналогічних правовідносин, вирішуючи такі спори, суд визнавав дані недоліки такими, що не відповідають законодавству і мають бути усунуті. Вважає, що суд першої інстанції надає суб`єктивну оцінку доказам. Також, вказує на те, що ноутбук є товаром побутового призначення, натомість суд зазначив протилежне, що не відповідає чинному законодавству. Суд надав неповну оцінку декларації про відповідність ноутбука. До того ж, суд, на думку апелянта, пов`язав дві протилежні норми, які стосуються різних сфер діяльності ст.22 та ч.3 ст.26 Закону України «Про засади державної мовної політики». Суд помилково спершу надав визначення ноутбуку як цілісному комплексному приладу, однак згодом відмежував від ноутбука клавіатуру. У зв`язку з наведеним вважає, що у такий спосіб порушено права апелянта як споживача, та невірним є висновок суду щодо нечітко сформульованих вимог. Маркування придбаного товару порушує засади державної мовної політики.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта представника позивача ОСОБА_3, в підтримання вимог апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_4, який заперечив таку, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, вимогами за яким є: 1. Визнання неправомірними дій відповідача щодо неусунення недоліків придбаного позивачем товару; 2. Стягнення неустойки за простроченння виконання зобовязання про безоплатне усунення недоліків в розмірі 1 грн.; 3. Зобовязання усунути недоліки придбаного товару.

Обгрунтовував позов тим, що 29.12.2015 отримав замовлений в інтернет-магазині «5ок» ТзОВ «ОСОБА_5» (відповідач) ноутбук Леново 100-15. Після отримання ноутбуку виявив недоліки, а саме відсутність маркування клавіатури українською мовою, відсутність енергетичного маркування українською мовою. Виявивши ці недоліки, він звернувся до сервісного центру «Ноутбук-Центр» та до продавця відповідача по справі, із проханням безоплатно усунути вказані недоліки протягом 14 днів та надати на цей час у користування інший ноутбук. 3 березня 2016 року позивач отримав відмову в усуненні недоліку, посилаючись на декларацію відповідності стандартам якості придбаного позивачем товару. Оскільки з часу звернення про усунення недоліків 02.02.2016 пройшло більше 14 днів, станом на день звернення до суду, вважає, відповідач повинен сплатити неустойку в розмірі 6628,30 грн., проте, просить виплатити лише 1 грн. суми неустойки, визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати усунути виявлені недоліки. Окрім того, позивач зазначив про те, що ознайомився з інформацією про предмет купівлі, уся комплектація та ціна його влаштувала, окрім відсутності позначень на клавіатурі українських літер «І, Ї, Є», хоча ці букви передбачені операційною системою і активувались при виборі мови, що вважає недоліком придбаного товару.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.12.2015 позивач придбав ноутбук Леново 100-15 за 9469 грн. через інтернет магазин, постачальником зазначено відповідача ОСОБА_6 «САВ-ДІСТРИБЬЮШН» (а.с.6).

Зясовано, що 13.01.2016 позивач звернувся в Сервісний Центр «Ноутбук-Центр» і до відповідача з вимогою усунути недоліки придбаного ноутбуку, якими є відсутність маркування клавіатури українською мовою, відсутність енергетичного маркування українською мовою (а.с.10-15).

З копії відповіді від 24.02.2016, адресованій позивачу вбачається, що відповідач надав позивачу вичерпну відповідь з приводу мови маркування на клавіатурі ноутбуку, зазначаючи про те, що ноутбук відповідає нормативним документам, стандартам якості і відсутність маркування клавіатури ноутбука українською мовою не є недоліком. В підтвердження відповідності ноутбуку відповідач надіслав позивачу копію декларації про відповідність, копію сертифікату про відповідність. Крім цього, відповідач вказав, що ноутбуки не належать до товарів побутового призначення, які повинні мати енергетичне маркування (а.с.17).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив про те, що спосіб захисту прав позивача шляхом заявлення вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо неусунення недоліків придбаного позивачем товару не підлягає задоволенню, так як такий спосіб захисту не передбачений нормами чинного законодавства. Окрім того, декларація про відповідність комп»ютера ЛЕНОВО відповідає нормативним документам та стандартам якості. Розкладка клавіатури для української мови залежить від типу операційної системи, від програмної розкладки, та нанесення українських літер на клавіатурі ноутбуку не є маркуванням товару, залежить як від типу операційної системи, так і від розробника при розкладці літер українською мовою на клавіатурі, а тому зробив висновок, що відсутність такої у виробника Леново вказує на зацікавленість виробника стосовно забезпечення попиту у відповідних ринках збуту і не вказує на порушення прав споживача. Відповідач під час відпуску товару довів до позивача всю інформацію про товар, який не відноситься до електрообладнання побутового призначення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст..55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином , з наведеного слідує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа, передбачених ст.16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що правовідносини, з приводу яких заявлений позов, врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів» і в ч. 1 ст.25 цього ж Закону передбачено, що спосіб захисту, обраний позивачем, може застосовуватися лише об'єднаннями споживачів, однак у випадку позивача такі носять індивідуальний характер.

Частиною 1 статті 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобовязаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Належна якість товару, роботи або послуги властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем; недолік будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що предявляються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); істотний недолік недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нищенаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором (п.п. 13, 15, 12 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ).

У відповідності до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

З положень ч.ч. 1, 3, 5, 7, 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обовязкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар (ч. 1).

Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, предявляються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право предявити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті (ч. 3).

В Законі України «Про захист прав споживачів» міститься визначення поняття недоліку. Зокрема, це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що предявляються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Статтею 15 цього Закону передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, інформація доводиться до відома споживачів у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводиться до нього за догпомогою засобів дистанційного звязку.

Так, дійсно, ч.3 ст.26 Закону України «Про засади державної мовної політики» передбачено, що маркування товарів, інструкції про їх застосування тощо виконуються державною мовою і регіональною мовою або мовою меншин. Статтею 22 цього ж Закону визначено, що основними мовами в сфері інформатики в Україні є українська, російська та англійська мови. Комп'ютерні системи та їх програмне забезпечення, що використовуються органами державної влади і органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами та організаціями, повинні забезпечуватися можливістю обробляти україномовні, російськомовні та англомовні тексти. У державних комп'ютерних системах та їх програмному забезпеченні можуть вільно використовуватися інші мови.

За визначенням ноутбук - це портативний персональний комп'ютер, в корпусі якого об'єднані типові компоненти персонального комп'ютера, включаючи дисплей, клавіатуру і пристрій вказівки (звичайно сенсорна панель або тачпад), а також акумуляторні батареї.

Розкладка клавіатури це угода про відповідність типографічних символів (букв, цифр, знаків пунктуації тощо) писемної мови клавішах клавіатури компютера, друкарської машинки або іншого пристрою, за допомогою якого вводиться текст. Розкладка встановлює кілька відповідностей між клавішами і значеннями, вводяться за допомогою: механічна розкладка, візуальна розкладка маркування клавіш, функціональна розкладка.

За загальним правилом виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції (ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 1023-ХІІ).

Як видно з матеріалів справи, позивач звертався до сервісного центру ОСОБА_6 «Ноутбук Центр» з вимогою усунути недоліки придбаного товару , а саме щодо відсутності маркування клавіатури українською мовою та енергетичного українською мовою/а.с.13/.

З відповіді сервісного центру вбачається, що затребувану заявником послугу сервісний центр не надає. Оскільки у сервісного центру відсутні необхідні технологічні та правові можливості для цієї дії - можливості для зміни дизайну виробу, окрім того повідомлено, що сервісний центр не займається виробництвом складових частин даного виду товару та його маркуванням /а.с.60/.

Заявляючи вимогу до продавця товару, позивач посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», у якому визначено поняття недоліку товару.

Разом з тим, ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред»являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання товару та містити саме коло відомостей означених у ст.. 15 цього закону.

Таким чином, недолік слід розуміти як невідповідність продукції саме вимогам нормативно-правових актів, що пред`являються до продукції (товару), і які стосуються певних стандартів якості (відповідності) даної продукції, однак не пов»язані з наявністю або відсутністю певного тексту, умовних позначень, які самі по собі не можуть вплинути на характеристики та якість даної продукції .

У ст. 1 ЗУ «Про підтвердження відповідності» міститься визначення «підтвердження відповідності», це видача документа (декларація про відповідність або сертифікат відповідності).

Як видно з декларації про відповідність, ноутбук ЛЕНОВО 100-15 відповідає вимогам нормативних документів та стандартам якості, таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відсутність маркування клавіатури українською мовою не є недоліком в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів» та законодавством не передбачено нанесення енергетичного маркування на таку категорію як ноутбуки.

Згідно з технічним регламентом з енергетичного маркування електрообладнання побутового призначення, який затверджено Наказом Держкоменергозбереження від 28 жовтня 2003 року № 118, енергетичне маркування наноситься українською мовою.

Однак, вказаним актом (Р.3) визначено вичерпний перелік електрообладнання побутового призначення, яке повинно мати енергетичне маркування та до такого віднесено - холодильники, пральні машини, морозильні камери, їх комбінації, посудомийні машини, духовки, водонагрівачі, пристрої для зберігання гарячої води, освітлювальні прилади, кондиціонери повітря.

Таким чином, законодавством не передбачено нанесення енергетичного маркування на таку категорію товарів, як ноутбуки.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, отримавши замовлений товар, ознайомившись з інформацією про такий, позивач добровільно придбав ноутбук саме з такими характеристиками, такої моделі, яку оглянув, тому відсутні підстави вважати недоліком відсутність візуального підтвердження українських літер на клавішах та відсутність заявленого позивачем маркування . Позивач в силу закону України «Про захист прав споживачів» не заявляв вимог про розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми чи заміни товару, а отже, заявляючи вимогу про зобов»язання усунути недоліки, які в силу закону не є недоліками невідповідності чи якості продукції, не довів як правову, так і фактичну підставу своїх вимог.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав до його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Береза В.І

Судді: Цяцяк Р.П.

ОСОБА_7