АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4077/16 Головуючий 1 інстанції -
Категорія : договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Бровченко І.О.,

за участю секретаря: Кравченко О.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 березня 2016 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на спільне майно подружжя, стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИВ :

30 грудня 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати недійсним нотаріально посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між її чоловіком -відповідачем ОСОБА_4 та його батьком ОСОБА_5 19.07.2015 року Визнати за нею право власності в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на ? частину вказаної квартири, а також на ? частину транспортних засобів на загальну суму 1087500,00 грн., а саме автомобілі : марки DODG RAM1500 реєстраційний номер НОМЕР_2; марки ACURA MDX реєстраційний номер НОМЕР_3; марки DEO LANOS , реєстраційний номер НОМЕР_4, мотоцикл «Ямаха», реєстраційний номер НОМЕР_1 стягнувши з відповідача ? частину компенсації за вказані транспортні засоби в розмірі ? їх частини.

При подачі зазначеної позовної заяви , позивач звернулась до суду з заявою про забезпечення доказів шляхом витребування даних про реєстрацію права власності на спірну квартиру, копії оспорюваного договору дарування та копії договору її купівлі-продажу , укладеного у 2008 році, а також інформації щодо реєстрації зазначених транспортних засобів (а.с.23-25) , а також з заявою про забезпечення її позову,шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Доводи заяви про забезпечення позову, обгрунтовувала тим, що зазначену квартиру вони з відповідачем ОСОБА_4 придбали в період шлюбу та у зв'язку з введенням відповідачем ОСОБА_4 її в оману щодо фіктивного переоформлення вказаної квартири на його батька , оскільки вона на той час була приватним підприємцем та несла відповідальність всім своїм майном, вона дала згоду на дарування вказаної квартири відповідачу ОСОБА_5 . Як на підставу вказаних вимог посилалась на те, що у неї виникає сумнів щодо розпорядженням спірною квартирою ОСОБА_5 , у зв'язку з чим, не прийняття вказаних заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду( а.с.13-16).

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.12.2015 року вказана позовна заява позивача була залишена без руху та ухвалою цього ж судді від 11.03.2016 року по вказаній цивільній справі було відкрито( а.с.12, 38).

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова позивачу відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с.40).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказану ухвалу суду як незаконну та постановити нову ухвалу про забезпечення її позову, шляхом накладення арешту на зазначену вище квартирую .

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує порушенням судом першої інстанції ст.133 ЦПК України при розгляду її заяви про забезпечення позову та зазначає, що суд не розглянувши її заяву про забезпечення доказів, а як на підставу відмови їй в задоволенні заяви про забезпечення позову пославсь на відсутність даних про те, кому належить спірна квартира.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача та представника відповідача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні її заяви про забезпечення позову , суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, кому належить спірна квартира.

Однак ,з таким висновком суду погодитись не можна.

Як свідчить виділений матеріал, разом з заявою про забезпечення позову позивачем було подано заяву про забезпечення доказів, яка сплачена нею судовим збором та в якій вона просила також витребування інформації в Реєстраційній службі інформацію, зокрема: щодо реєстрації права власності на спірну квартиру( а.с.22-25).

В порушення вимог ст. 135 ЦПК України, суд , не розглянувши заяву позивача про забезпечення доказів, відмовив їй в задоволенні заяви про забезпечення позову , посилаючись на відсутність таких доказів про те, кому належить спірна квартира.

Крім того, при постановленні оскаржуваної ухвали суд не врахував, що відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені цим Кодексом.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання прийнятого рішення.

В ч.3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В роз'ясненнях, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Як свідчить позовна заява позивача, нею оспорюється укладений 19.07.2015 року між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . договір дарування зазначеної квартири як її співвласником на час укладення вказаного правочину та ставиться вимога щодо визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири в порядку розподілу спільного майна подружжя . Матеріали позовної заяви також свідчать про те, що на час звернення до суду з зазначеним позовом , між нею та відповідачем ОСОБА_4 склались неприязнені стосунки, що дає підстави для висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Виділений матеріал також свідчить про те, що станом на 16.05.2016 року право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_5 ( а.с.68-69).

З огляду на наведене оскаржувану ухвалу суду не можна визнати такою, що відповідає зазначеним вище нормам ЦПК України, і це у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України, є підставою для її скасування та постановлення нової ухвали про часткове задоволення заяви позивача та забезпечення її позову шляхом накладення заборони на відчуження на вказану квартиру, та цей вид забезпечення позову, у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України,є одним із елементів такого виду забезпечення позову , як накладення арешту на майно.

Накладення ж арешту на квартиру в повному розумінні такого виду забезпечення позову, може порушувати права її власника на користування зазначеною квартирою.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 312, ст. ст. 315, 317, 317, 218, 151-153 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, задовольнити частково.

Скасувати ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 березня 2016 року .

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_3 , шляхом накладення заборони на відчуження на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

І.О. Бровченко