Справа № 640/2903/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

при секретарі Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про розяснення рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про усунення від спадкування, визнання спадкового договору недійсним, скасування заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за законом та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и в :

11 листопада 2015 року рішенням Київського районного суду м. Харкова позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, а саме усунуто ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, померлої 24.01.2014 року, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09.02.2016 року, дане рішення залишено без змін.

18.04.2016 року до Київського районного суду м. Харкова звернувся представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 із заявою про розяснення рішення суду по даній справі, а саме розяснити резолютивну частину рішення в частині чи має право ОСОБА_3 право на спадкування за спадковим договором від 14.10.2010 року, а саме на квартиру розташовану за адресою: м. Харків, вул. Ольмінського (Максиміліанівська)АДРЕСА_1, оскільки рішенням суду він був усунений від спадкування після смерті ОСОБА_5

Представник заявника ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд заяви у свою відсутність, заяву підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не зявились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 221 ЦПК неявка осіб, які беруть участь у справі і(або) державного виконавця не перешкоджає розгляду питання про розяснення рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про розяснення рішення суду від 18.04.2016 року не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що відповідно до статті 221ЦПК роз'яснення рішення суду,а не ухвали,можливе тоді,коли воно не містить недоліків,

що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення,і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення,розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Із заяви про розяснення рішення суду в частині чи усунений ОСОБА_3 від спадкування за спадковим договором від 14.10.2010 року вбачається, що необхідність розяснення рішення суду в цій частині, представник заявника ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що чи має право ОСОБА_3 на спадкування за вказаним спадковим договором на вказану квартиру.

14.10.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено спадковий договір, відповідно до якого ОСОБА_3 онук зобовязувався виконати розпорядження ОСОБА_5 бабусі, передбачені цим договором, і в разі її смерті, набуває право власності на майно ОСОБА_5, яке складається з квартири №2, що знаходиться у м. Харкові по вул. Ольмінського, буд. 6.

Конституцією України передбачено право спадкування власності громадян і забезпечується можливість розпоряджатися своїм майном на випадок смерті. Тому на виконання даного положення Конституції України, в Цивільному кодексі України передбачено дві групи нормативних конструкцій щодо переходу прав та обов'язків від померлої особи до інших осіб: перша - норми щодо спадкування і друга - спадковий договір.

Законодавством України включено спадковий договір до Книги шостої Цивільного кодексу України, що, в свою чергу, зумовлює необхідність визначення правової природи спадкового договору, встановлення його специфічних ознак.

Так, статтею 1302 ЦК України визначено, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно з ЦК України сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувача. При цьому до спадкового договору не застосовуються норми спадкового права.

Істотною умовою спадкового договору є його предмет, яким виступає майно відчужувача.

Отже, спадковий договір має подвійну правову природу, він одночасно є і розпорядженням на випадок смерті, і договором змістом якого визначаються його істотні умови.

При цьому інститут спадкового договору має тісний зв'язок з підгалуззю зобов'язального, а не спадкового права, оскільки виступає різновидом договорів про передачу майна у власність. Схожість спадкового договору із спадкуванням виявляється в спільності основної юридичної підстави виникнення права на спадкування у спадкоємців і права власності у набувача, якою є смерть фізичної особи - відчужувача.

Відповідно до розяснень викладених у п. 28 Постанови ВСУ № 7 від 30.05.2008 року, перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі право на обов'язкову частку. Відчужувачем та набувачем за спадковим договором може бути як повністю дієздатна особа, так і особи, зазначені у статтях 32, 36 ЦК. Набувач за спадковим договором не відповідає за зобов'язаннями відчужувача. Спадковий договір може бути визнано недійсним із підстав, визначених нормами глави 16 ЦК. Вимогу про визнання недійсним спадкового договору може бути заявлено як відчужувачем та набувачем, так і іншою заінтересованою особою. У разі пред'явлення позову особою, яка не є стороною спадкового договору, необхідно перевіряти, які права та охоронювані законом інтереси цієї особи порушено (стаття 3 ЦПК). Згідно зі статтею 1308 ЦК спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача або набувача. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред'являти вимоги про розірвання спадкового договору.

Тому, заява представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про розяснення рішення суду задоволена бути не може. Дане рішення є зрозумілим та розяснення не потребує.

Керуючись ст. ст. 209-210, 221 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про розяснення рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про усунення від спадкування, визнання спадкового договору недійсним, скасування заповіту та визнання права власності в порядку спадкування за законом та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування.

Ухвала оскарженню на підлягає.

Суддя