У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначав, що 24 березня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 594, за яким остання отримала кредит у сумі 140 000,00 грн з виплатою 16,5% річних зі строком повернення не пізніше 23 березня 2018 року. Того ж дня між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №673/1, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати перед

ПАТ «Державний ощадний банк України» як солідарний боржник за своєчасне та повне виконання ОСОБА_3 кредитних зобов'язань. Посилаючись на те, що позичальник свої зобов'язання за кредитом виконує неналежним чином, станом на 9 листопада 2015 року має заборгованість на загальну суму 520 772, 83 грн, із яких: за тілом кредиту 134 881,15 грн, за відсотками 120 459, 37 грн, пеня 46 599, 65 грн, а також нараховані на підставі ст.625 ЦК України 20 329,11 грн. - 3 % річних,

198 503, 55 грн інфляційних втрат, просив суд стягнути всю суму боргу з поручителя.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від

15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2016 року, в позові відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції зазначав, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до ОСОБА_2 як до поручителя з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а тому вважав зобов'язання за договором поруки припинилися.

Погоджуючись з висновком про припинення поруки, та відмовою у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано вказував, що суд першої інстанції неправильно визначив строк дії поруки, проте вказана помилка не призвела до неправильного вирішення справи. Так, суд дійшов правильного висновку, що оскільки ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до ОСОБА_2 як до поручителя з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором після спливу трирічного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України зобов'язання за договором поруки припинилися.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від

31 березня 2016 рокуі доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 31 березня

2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна