АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Бреславського О. Г., Чупікової В.В.,

секретар Тодоряк Г. Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2015 року,

встановила:

У серпні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в подальшому позовні вимоги було зменшено.

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного кредитного договору №1900pv15-07 від 04 грудня 2007 року ОСОБА_2 отримав у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитні кошти на суму 21 651 доларів США на строк до 03 грудня 2014 року.

Через неналежне виконання умов кредитного договору у нього утворилась заборгованість, яка складається з простроченої заборгованості: за основним боргом - 14019,29 доларів США, за процентами - 12452,80 доларів США, пені за період з 31 липня 2013 року по 31 липня 2014 року - 794702 грн 78 коп.

Позивач просив стягнути з відповідача гривневий еквівалент заборгованості за основним боргом та кредитом, а також вказаний розмір пені, всього 1250 374 грн 26 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за рахунок коштів від реалізації автомобіля «СІТРОЕН» С4 5РSX 16І, що перебував у заставі, було задоволено вимоги банку за період з 11 серпня 2008 року по 11 березня 2009 року в розмірі 177 691 грн 79 коп., а щодо решти вимог слід застосувати наслідки пропущення позовної давності.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок невідповідності фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, що згідно з пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов слід задовольнити частково.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У справі встановлено, що відповідно до кредитного договору від 04 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2, останній отримав кредит у розмірі 21 651,00 доларів США з оплатою за процентними ставками встановленими пунктом 4.1 договору на строк до 03 грудня 2014 року для придбання автомобіля «СІТРОЕН» С4 5РSX 16І.

Забезпеченням виконання зобовязань за цим договором є придбаний автомобіль «СІТРОЕН».

Встановлено, що 25 березня 2009 року нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 був виданий виконавчий напис, в якому запропоновано звернути стягнення на предмет застави - автомобіль «СІТРОЕН» С4 5РSX 16І, для погашення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася за період з 11 серпня 2008 року по 11 березня 2009 року в розмірі 177691 грн 42 коп.

Згідно Виписки з Державного реєстру виконавчих проваджень від 07 грудня 2015 року 21 грудня 2010 року виконавче провадження про звернення стягнення на предмет застави закінчено згідно з п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

Документи про виконання не збереглися.

Банком вимоги про стягнення заборгованості предявлено станом на 17 серпня 2015 року, з урахування того, що відповідач на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за період з 31 липня 2014 року по 23 липня 2015 року, був звільнений від сплати процентів та пені (п. 15 ст. 14 Закону).

Зокрема, позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості: за основним боргом - 14019,29 доларів США, за процентами - 12452,80 доларів США, пені за період з 31 липня 2013 року по 31 липня 2014 року - 794702 грн 78 коп. з урахуванням сум, що стягнуті за виконавчим написом.

Водночас в суді першої інстанції відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13.

У справі встановлено, що умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку (а.с. 6-11).

Відповідно право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця з 1 по 10 число, наступного за місяцем, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Враховуючи час предявлення позову, трирічна позовна давність сплила щодо чергових платежів зі сплати основної суми боргу та процентів, які відповідач мав сплатити станом на 10 серпня 2012 року (у графіку платежів платіж зазначено під черговим номером 56).

Тому, у задоволенні вимог банку про стягнення боргу щодо платежів, які відповідач мав сплатити до указаної дати включно слід відмовити за спливом позовної даності.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Уточнені вимоги банку в частині стягнення пені стосуються періоду з 31 липня 2013 року по 31 липня 2014 року, тобто періоду за межами річної давності.

Тому вимоги банку про стягнення пені у розмірі 794702 грн 78 коп. задоволенню не підлягають.

Доводи заявника про те, що позовна давність щодо пені не сплила внаслідок переривання її після прийняття змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є необґрунтованими.

Такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні норми ст. 263 ЦК України та можливості її застосування до спірних правовідносин.

Щодо вимог банку про стягнення боргу у вигляді несплачених чергових платежів за період з 10 вересня 2012 року (як про це значиться у графіку сплати заборгованості), то вони заявлені у межах позовної давності, а тому підлягають у цій частині задоволенню.

Так, з відповідача на користь банку слід стягнути гривневий еквівалент (відповідно до заявлених позовних вимог) несплачених платежів суми основного боргу за період з 10 вересня 2012 року по 10 грудня 2014 року у розмірі 182445 грн 01 коп. (з розрахунку: (240,57 доларів США * 28 платежів)=6735,96;

6735,96 доларів США * 2708,5229 грн (курс валюти США станом на 2 березня 2016 року за 100 доларів) / 100 = 182445,01 грн).

З відповідача на користь банку також підлягає стягненню гривневий еквівалент несплачених процентів за період з 10 вересня 2012 року по 31 липня 2014 року у розмірі 21702 грн 31коп. (з розрахунку: 58,38+56,29+54,21+52,12+49,08+47,03+44,99+42,94+40,90+38,85+36,81+34,76+ 32,72+30,67+28,63+26,58+24,06+22,05+20,05+18,04+16,04+14,03+12,03=801,26 доларів США;

801,26 доларів США * 2708,5229 грн (курс валюти США станом на 2 березня 2016 року за 100 доларів) / 100 = 21702,31 грн).

Загальна сума стягнення складає 204147 грн 32 коп.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову банку частково на 204147 грн 32 коп. (процент задоволення позову складає 13,5% з розрахунку: розмір зменшених у суді першої інстанції позовних вимог складає 1511703,50 грн (14019,22 дол. США * 27,085229 грн) + (12452,80 * 27,085229 грн) + 794702,78 грн = 1511703,50 грн; 204147, 33 грн * 100% / 1511703,50 грн = 13,5%), то з відповідача на користь банку слід відповідно до правил ч. 5 ст. 88 ЦПК України стягнути 1035 грн 90 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору (13,5 % від 7673,40 грн 40 коп.).

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 1 ст.307, пп.1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2015 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №1900pv15-07 від 04 грудня 2007 року у розмірі 204147(двісті чотири тисячі сто сорок сім) гривень 32 коп., з яких 182445 (сто вісімдесят дві тисячі чотириста сорок пять) гривень 01 коп - заборгованості за кредитом, 21702 (двадцять одна тисяча сімсот дві) гривні 31коп - заборгованість зі сплати процентів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» 1035 (одну тисячу тридцять пять) гривень 90 коп. - витрати зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді : О. Г. Бреславський

ОСОБА_4