Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши позовну заяву першого позивача - ОСОБА_1 та другого позивача - ОСОБА_2 до першого відповідача - Ужгородської міської ради, другого відповідача - Глибоцької сільської ради, третя особа - реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції, про встановлення права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Перший позивач - ОСОБА_1 та другий позивач - ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою до першого відповідача - Ужгородської міської ради, другого відповідача - Глибоцької сільської ради, третя особа - реєстраційна служба Ужгородського міськрайонного управління юстиції, за якою просять суд:

- визнати за ними, ОСОБА_1, 1961 року народження, та ОСОБА_2, 1996 року народження, право власності на успадковане майно, а саме: реконструйованої власної квартири АДРЕСА_1 з влаштуванням житлової мансарди в межах існуючого над квартирою горища заг. пл. 113,40 кв.м., та на земельну ділянку площею 0,08 га, що знаходиться в с. Глибокому на території Глибоцької сільської Ради народних депутатів.

В обґрунтування позову позивачі зазначили наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер чоловік позивачки та батько її дитини, ОСОБА_3. Але вони не знаючи законів юридично не оформили даний спадок. Після його смерті залишилась спадщина, а саме 1/3 частини житла, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та земельна ділянка площею 0,08 га, що знаходиться в с. Глибокому на території Глибоцької сільської Ради народних депутатів.

В даній квартирі покійний проживав разом з позивачами, дружиною ОСОБА_1, 1961 року народження та сином ОСОБА_2, 1996 року народження. Дану спадщину позивачі вважають, що успадкували за законом за ОСОБА_3, тобто, вони її прийняли, але юридично не оформили.

Під час життя вони з покійним чоловіком разом зробили реконструкцію їх квартири а саме, - реконструкцію власної квартири АДРЕСА_2 з влаштуванням житлової мансарди в межах існуючого над квартирою горища. Разом з покійним чоловіком вони оформили всі дозвільні документи та отримали рішення Ужгородської міської ради від 08.06.05 року під № 169 про проведення реконструкції та добудов. Але після завершення реконструкції вони не встигли зареєструвати дані зміни, у зв'язку зі смертю чоловіка.

Відсутність свідоцтва про право власності на реконструйовану квартиру становить перешкоду в подальшому оформленні належних позивачам спадкових прав після смерті чоловіка та батька, так як нотаріальна контора на даний момент не може видати відповідне свідоцтво про право на спадщину на квартиру без відповідних правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на неї в державному реєстрі речових прав.

За клопотанням позивача до участі у справі за ухвалою від 01.02.2016 року судом було залучено - Глибоцьку сільську раду.

Позивачі або їх представник у судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом належним чином повідомлені. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Від представника першого відповідача до суду надійшло клопотання від 31.03.2016 року про розгляд справи за його відсутності за наявними у матеріалах справи доказами.

Від представника другого відповідача до суду надійшло клопотання від 17.02.2016 року про розгляд справи за його відсутності у якій також зазначено що, у відповідача відсутні заперечення щодо зазначеного позову.

Від третьої особи до суду не надходило повідомлень про згоду на участь у справі, тому у відповідності до ч. 3 ст. 36 ЦПК України справа розглядається без них.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло квартира за адресою: АДРЕСА_3, була зареєстрована 27.10.1997 року на праві спільної сумісної власності за: ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У подальшому зазначена квартира була реконструйована на підставі рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.06.2005 року № 169 «Про проведення реконструкцій та добудов» з влаштуванням житлової мансарди в межах існуючого над квартирою горища.

За актом від 04.12.2008 року зазначену квартиру було прийнято в експлуатацію як закінчену будівництвом та КП «Архітектурно - планувальне бюро» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 реконструйовану з влаштуванням житлової мансарди в межах існуючого над квартирою горища.

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 24.12.2008 року «Про прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків (квартир), виділення в окремі будинковолодіння» було затверджено акт прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків (квартир) громадян: ОСОБА_3 - 1/3, ОСОБА_1 - 1/3 та ОСОБА_2 - 1/3: АДРЕСА_2, та зазначено вказівку КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» видати свідоцтва на право власності замість раніше виданих документів.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, серії НОМЕР_1 від 26.07.2013 року.

Відповідно до довідки КП «Житловий ремонтно - експлуатаційний район № 4» від 14.07.2015 року № 2967 померлий ОСОБА_3 станом на 16.06.2013 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. на день смерті разом із ним були зареєстровані: дружина - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_2.

Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 04.03.1994 року серії НОМЕР_3, підтверджується, що ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1.

Від цього шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом від 21.02.1996 року серії НОМЕР_2

За клопотанням представника позивача судом було витребувано у приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. (88000, АДРЕСА_4) копію спадкової справи заведеної за померлим ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, свідоцтво про смерть видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, серії НОМЕР_1 від 26.07.2013 року.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 05.11.2015 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину аз законом на спадкове майно, що складається з 1/6 частки у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

Проте отримала відмову нотаріуса за листом від 26.04.2016 року № 02-14 через відсутність правовстановлюючого документа на зазначену квартиру та відсутність реєстрації права власності на неї за померлим.

Як вбачається із спадкової справи інші спадкоємці майна померлого відсутні.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Як зазначено у ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що квартира за адресою: АДРЕСА_3, є завершеним будівництвом, оскільки є відповідне рішення про введення її в експлуатацію, проте відсутній правовстановлюючий документ на неї та реєстрація права власності за померлим ОСОБА_3, що є перешкодою у оформленні спадкових прав на неї.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України (в редакції яка діяла на 24.12.2008 року, дату затвердження акту прийняття в експлуатацію квартири) право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у редакції яка діє на час винесення рішення у справі, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

При цьому, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 цього Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та визнати за позивачами право власності в порядку спадкування за померлим ОСОБА_3 на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 за кожним, в решті позовних вимог щодо цієї квартири відмовити, оскільки за наявності акту введення в експлуатацію вони не позбавлені права отримати відповідне свідоцтво про право власності та зареєструвати його самостійно у встановленому законом порядку, щодо належних їм часток.

Що ж стосується позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 0,08 га, що знаходиться в с. Глибокому на території Глибоцької сільської Ради народних депутатів, суд зазначає наступне.

Відповідно до наданого суду державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 на підставі рішення ХVІІ сесії 21 скликання Глибоцької сільської Ради народних депутатів від 14.12.1993 року, було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,08 га в межах згідно плану, для ведення індивідуального садівництва.

Проте державну реєстрацію у встановленому законом пулярдку цієї земельної ділянки проведено не було, кадастровий номер не присвоювався.

Як зазначено у п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право

власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується:

- цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;

- свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:

- ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;

- виготовлення технічної документації на земельні ділянки;

- визначення меж земельної ділянки в натурі;

- погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;

- одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;

- реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК).

У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 в редакції Закону України від 5 березня 2009 № 1066-VI) або ж державної реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (в редакції ст. 125 ЗК до внесення змін зазначеним Законом).

Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації.

Вирішуючи такі спори, судам слід дотримуватися положень статей 524, 548 - 549 ЦК УРСР, ст. 1225 ЦК, положень ЗК в редакції Закону України від 18 грудня 1990 року, статей 22, 23, 30 в редакції Закону України від 13 березня 1992 року, статей 78 - 79, 81, 116, 118, 120, 125, 126 ЗК в редакції Закону України від 25 жовтня 2001 року, іншими підзаконними нормативними актами, які регулюють земельні правовідносини, враховуючи їх чинність на час відкриття спадщини.

При цьому судам потрібно брати до уваги зміни до ЗК, внесені Законом України від 5 березня 2009 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на

земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок", яким спрощено порядок реєстрації зміни власника земельної ділянки без заміни державного акта про право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину чи судового рішення із внесенням змін щодо нового власника до державного акта.

З урахуванням викладеного позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення, слід визнати право власності на ? частини зазначеної земельної ділянки за кожним із позивачів.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід покласти на позивачів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 331, 1216, 1218, 1220, 1221 ЦК України, ст. 125 ЗК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за спадкоємцями - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на успадковане майно за померлим ОСОБА_3, а саме: по 1/6 частині за кожним реконструйованої квартири за адресою: АДРЕСА_3, з влаштуванням житлової мансарди в межах існуючого над квартирою горища заг. пл. 113,40 кв.м.

Визнати за спадкоємцями - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на успадковане майно за померлим ОСОБА_3, а саме: по 1/2 частині за кожним на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,08 га, що знаходиться в с. Глибокому на території Глибоцької сільської Ради народних депутатів та належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 21.10.1994 року.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова