УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом.

Зазначав, що з 03 січня 2001 року по 29 квітня 2011 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. За час роботи на підприємстві при виплаті заробітної плати не проводилася індексація заробітної плати, яка була передбачена чинним законодавством. Таким чином, роботодавцем були порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства здійснити розрахунок та виплатити йому індексацію заробітної плати із стягненням середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча) індексацію заробітної плати за період з 01 березня 2003 року по 29 квітня 2011 року у розмірі 7 984 грн 35 коп., компенсацію, що нараховується при втраті частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, у розмірі 9 137 грн 24 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 квітня 2011 року по 20 березня 2014 року у розмірі 139 964 грн 13 коп., та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 листопада 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_3 індексацію заробітної плати та компенсацію, що нараховується при втраті частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати у розмірі 1 070 грн 60 коп., середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією у розмірі 2 500 грн, моральну шкоду у розмірі 200 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 250 грн з утриманням з ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, а всього 4 020 грн 60 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при звільненні позивача з ним не був проведений повний розрахунок із заробітної плати, а тому в позивача виникло право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв'язку із невиплатою позивачу частини заробітної плати йому також завдано моральну шкоду.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 01 квітня 2015 року № 6‑41цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи та норму права, яка підлягала застосуванню, стягуючи середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією у розмірі 2 500 грн, врахував розмір спірної суми з компенсації втрати частини заробітної плати та індексації заробітної плати та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком, у тому числі й щодо періоду, за який вона підлягає сплаті.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судові рішення у справі ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги не спростовані, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О.Савченко