№ 201/2729/16 - ц
провадження 2/201/1368/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка А.А.

при секретарі Мороз Ю.С.

за участі прокурора Пахомової К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління - служби у справах дітей Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, треті особи Комунальний заклад соціального захисту Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок» Дніпропетровської міської ради та Комунальний заклад освіти «Міський дитячий будинок № 1» Дніпропетровської міської ради про поновлення батьківських прав та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 лютого 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача Управління - служби у справах дітей Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради про поновлення батьківських прав та зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові і в ході судового засідання посилалася на те, що 27 березня 2015 року рішенням суду її було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3, це рішення набрало законної сили і вказана дитина перебуває в Міському дитячому будинку № 1. З моменту позбавлення її батьківських прав вона кардинально змінила своє життя і відношення до вказаної дитини, веде добропорядний спосіб життя, має постійне місце мешкання та роботи, може повністю забезпечити свою дитину і матеріально і в вихованні, на що маються численні докази. Бажає виховувати і утримувати свою дочку, постійно провідує її в дитячому будинку, приділяє значну увагу дитині, піклується про неї. У позивачки з вказаною дитиною склалися теплі, добрі, турботливі, батьківські відносини, управління-служба в справах дітей підтримує її вимоги. Просила суд ухвалити рішення про поновлення її батьківських прав відносно вказаної дитини та зобов'язати директора вказаного дитячого будинку повернути їй дочку, задовольнивши уточнену позовну заяву в повному обсязі.

Представник відповідача Управління - служби у справах дітей Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, вважав обставини позовних вимог правильними, підтримавши їх висновок про можливість задоволення цього позову. Вважають вимоги обґрунтованими і просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи КЗ соціального захисту Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок» Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, але просив винести рішення по закону на розсуд суду.

Представник третьої особи КЗО «Міський дитячий будинок № 1» Дніпропетровської міської ради проти позовних вимог не заперечував і погодився з ними, вважав обставини позовних вимог правильними, підтримавши висновок управління-служби в справах дітей про можливість задоволення цього позову. Вважають вимоги обґрунтованими і просив їх задовольнити в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні погодився з позицією та думкою позивача, відповідача та представників третіх осіб і не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення позивача і представників відповідача та третіх осіб, прокурора, перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені й добуті докази, суд вважає позовну заяву обгрунтованою і підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3, матір'ю якої є ОСОБА_1, батьком - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 17 вересня 2014 року повторно. 06 грудня 2013 року Жовтневою районною у місті Дніпропетровську раді управління-служба у справах дітей було видано наказ № 041 про взяття на облік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як дитину, яка опинилась в складних життєвих обставинах. 27 листопада 2013 року прокуратурою Жовтневого району м. Дніпропетровська було направлено лист начальнику управління - служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради Васильєву С.П., в якому в строк до 13-00 години 03 грудня 2013 року слід провести ретельну перевірку умов проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1, та вирішити питання про позбавлення батьківських прав батьків дитини. Відповідно до листа КЗ «Дитячий протитуберкульозний санаторій № 5» Дніпропетровської обласної ради адресованого начальнику управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради Васильєву С.П. зазначено, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, знаходиться на лікуванні у закладі з 07 квітня 2014 року по 26 червня 2014 року з приводу інфікування МБ туберкульозом кат. 5, гр. 5.4, туберкульозного контакту (МБТ+) кат. 5, гр. 5.2. А. Дата закінчення терміну путівки 07 липня 2014 року. Дитина виписана 26 червня 2014 року за вимогою матері.

Відповідно до двох актів обстеження умов проживання дитини за адресою АДРЕСА_2, яка опинилась у складних життєвих обставинах, від 04 квітня 2014 року та 05 серпня 20014 року, в яких зазначено, що санітарний та житловий стан кімнати незадовільний: брудно, меблі в занедбаному стані, стоїть несприятливий запах, речі розкидані. Дитина разом з матір'ю, дідусем та бабусею проживає в одній кімнаті, окремого місця для сну немає, місце для ігор також відсутнє. Співробітниками управління-служби у правах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради була проведена профілактично-роз'яснювальна робота з ОСОБА_1, жінку було попереджено про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків за ст. 184 КУпАП, але нічого не змінилося і до суду було заявлено позов про позбавлення батьківських прав.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року (06 жовтня 2015 року апеляційним судом Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено) позивачку було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 із ОСОБА_1 були стягнені аліменти на утримання доньки ОСОБА_3. Лише 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_7 (довіреність від 05 лютого 2016 року) сплатила 520 грн. на утримання ОСОБА_3.

Рішенням виконкому Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 20 листопада 2015 року № 327 ОСОБА_3 був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 тривалий час перебувала у центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок» з перевищенням терміну (з 15 серпня 2014 року до 10 грудня 2015 року) виконкомом Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради 20 листопада 2015 року було прийнято рішення № 341 «Про влаштування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 10 грудня 2015 року ОСОБА_3 була влаштована до КЗО «Міський дитячий будинок № 1» Дніпропетровської міської ради.

Позивачка вважає, що з моменту позбавлення її батьківських прав вона кардинально змінила своє життя і відношення до вказаної дитини, веде добропорядний спосіб життя, має постійне місце мешкання та роботи, може повністю забезпечити свою дитину і матеріально і в вихованні, на що маються численні докази. Бажає виховувати і утримувати свою дочку, постійно провідує її в дитячому будинку, приділяє значну увагу дитині, піклується про неї. У позивачки з вказаною дитиною склалися теплі, добрі, турботливі, батьківські відносини, управління-служба в справах дітей підтримує її вимоги. Позивач вважає, що зараз поновлення її батьківських прав стосовно її дочки захистить цю дитину, забезпечить належну реалізацію прав і свобод дочки. Отже, зараз питання батьківських прав позивача, на її думку, не вирішене, є спір стосовно виховання та утримання вказаної дитини, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду про поновлення її батьківських прав.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Сімейного кодексу (СК) України.

У відповідності до частин 2-4 статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Зі змісту положень ч. 4 ст. 155 СК України випливає, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. В свою чергу ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України зобов'язує того із батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та надати можливості брати участь у її вихованні. Ч. 4 ст. 157 Сімейного кодексу України передбачено, що «батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини».

Відповідно до висновку № 5-38-125 від 26 травня 2016 року виконкомом Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради з'ясовано, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в управлінні-службі у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради як дитина, позбавлена батьківського піклування з 13 листопада 2015 року. Мати дитини, ОСОБА_1, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2015 року позбавлена батьківських прав відносно своєї доньки ОСОБА_3 за злісне ухиляння від виконання батьківських обов'язків (пиячила, ніде не працювала, хворіла на туберкульоз та не виконувала поради лікарів, двічі переривала профілактичний курс лікування доньки в протитуберкульозному санаторії). Відомості про батька в свідоцтві про народження дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. ОСОБА_1 проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, за адресою: АДРЕСА_3. Умови проживання за цією адресою задовільні. На подвір'ї знаходиться два будинки, в одному з яких мешкають батьки ОСОБА_7, в іншому проживає сам ОСОБА_7 з ОСОБА_1 Будинок, в якому мешкає ОСОБА_1 складається з 2 житлових кімнат (в кімнатах є ліжка, шафи для одягу, стільці, комп'ютер, телевізор, 2 планшети, коврики на підлозі), ванної кімнати (ванна, бойлер, умивальник, засоби гігієни) та кухні (в наявності посуд, стіл, газова плитка). В цьому будинку є газо-, водо -, електропостачання. За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно (характеристика підписана сусідами та завірена головою квартального комітету № 9). Співробітниками управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради були опитані батьки ОСОБА_7 - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, які пояснили, що бажають, щоб ОСОБА_3 проживала разом зі своєю матір'ю ОСОБА_1 за їх адресою: АДРЕСА_3. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 просили, щоб ОСОБА_1 дали змогу поновитися в батьківських правах та повноцінно займатися вихованням та матеріальним забезпеченням доньки ОСОБА_3. ОСОБА_1 надала до управління-служби у справах дітей довідку про те, що вона з 03 лютого 2016 працює менеджером на підприємстві ТОВ «ПФГ КОНКОРД», заробітна плата ОСОБА_1 складає 1 500 грн., за місцем роботи характеризується позитивно. Відповідно до заключения КЗ «Дніпропетровського протитуберкульозного диспансера» від 29 березня 2016 року ОСОБА_1, 1991 року народження, «эпидемической опасности не представляет, находиться в обществе может, данных за рецидив тубпроцессов в легких нет». Відповідно до довідки КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» ДОР» ОСОБА_1 за станом свого психічного здоров'я може займатися вихованням доньки. Згідно з довідкою КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» ДОР», ОСОБА_1, 1991 року народження, під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не перебуває. Враховуючи вищезазначене, в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючись ст. 169 Сімейного кодексу України, виконавчий комітет вважає доцільним поновлення позивачки ОСОБА_1 в батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини - дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позивачка бажає виконувати свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Вона не хоче самоусунутися від будь-якого спілкування з вказаною дитиною та її виховання і утримання. Спосіб життя позивачки не є антисоціальним, вона не зловживає спиртними напоями, не схильна до агресії, дитина має до матері родині почуття і хоче проживати разом з нею.

Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її; благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави - учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Позивачка є рідною матір'ю вказаної малолітньої дитини, вона має житло, працює, має постійне місце роботи та дохід; приймає активну участь у вихованні та утриманні дитини.

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, з'ясувавши обставини справи, ставлення позивача до вказаної неповнолітньої дитини, враховуючи її інтереси та виходячи з того, що позбавлення батьківських прав, які надані батькам як до досягнення дитиною повноліття так і після цього і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків та нехтують ними щодо дитини, суд погоджується з викладеними у позові доводами, у зв'язку із чим доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними діями позивача відповідачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків чи інше, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями позивача і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання або незаконні дії стосовно відповідача чи дітей по вихованню цих дітей, а відповідач цього не довів, можливе твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов'язань або неправомірності дій відносно неї чи цих дітей є припущенням.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити частково та поновити батьківські права ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки м. Дніпропетровська, щодо малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Управління - служби у справах дітей Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради про зобов'язання вчинити певні дії відмовити, оскільки ці вимоги заявлені фактично третій особі (дитячий будинок), яка визнала вимоги, але процесуально не є стороною спору і на неї не можуть бути покладені судом обов'язки по вказаному спору.

Таким чином позовні вимоги про поновлення батьківських прав в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні вимог про зобов'язання вчинити певні дії слід відмовити..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 55, 60 ЦК України, ст. 7, 10, 109, 150, 153, 155, 157, 164, 165, 169 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Поновити батьківські права ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки м. Дніпропетровська, щодо малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Управління - служби у справах дітей Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -