Справа № 188/500/16-ц
Провадження № 2/188/338/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Філіповій В.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ( відповідач-1 ) , ОСОБА_4 ( відповідач-2 ) та ОСОБА_5 ( відповідач -3 ) про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним та визнання права власності на нерухоме майно ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачів та зазначає , що до лютого 2015 р. вона проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 у багатоквартирному будинку. В зв"язку з похилим віком та хворобою , за якою вона є інвалідом другої групи , за пропозицією її доньки - відповідача-2 ОСОБА_4 вона вирішила придбати будинок у с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області , де саме проживала її донька ОСОБА_4

В с. Олефірівка їй знайшли будинок , який належав на праві приватної власності ОСОБА_6 по вул. Набережна , 6 Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Коли вони дійшли згоди за всіма умовами договору 20.12.2014 р. , вона надала продавцю ОСОБА_6 завдаток в сумі 5 000 грн. . Останню суму 5000 грн. вона повинна надати у січні 2015 р. . На наявність укладеної угоди 27.02.2015 р. вона була зареєстрована у спірному будинку .

По умовам домовленості до оформлення договору купівлі-продажу вони приступлять оформлення договору купівлі-продажу після сплати другої суми вартості будинку .

Але , після сплати грошей за проданий будинок , її донька ОСОБА_4 забрала документ на будинок та почала створювати умови її виселення з будинку , посилаючи на те , що будинок вона придбала за свої власні кошти .

Їй невідомо , коли саме відповідач- 1 ОСОБА_6 надала нотаріально посвідчену довіреність ОСОБА_5 на право здійснення цивільно-правових угод відносно будинку . Всі документи , у тому числі і документи на будинок , забрала ОСОБА_4 та відмовилася надати їх їй для оформлення договору купівлі-продажу належним чином .

Вона намагалася вирішити спір мирним шляхом , але відповідач ОСОБА_4 відмовилася від будь-яких її пропозицій і вимагає від неї висилитися в будинку. Їхній спір неодноразово був предметом розгляду органами міліції .

Вона та відповідач - 1 уклали попередній договір згідно якого вона виконала всі умови їхньої домовленості , але відповідач ОСОБА_6 своєю довіренністю передала право на укладення цивільно-правових угод ОСОБА_5 , який також вимагає від неї виселення з будинку .

Просить суд :

- винести рішення , яким визнати договір купівлі-продажу будинку № 6 по вул. Набережна в с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області , укладений 29.12.2014 р. між нею та ОСОБА_6 - дійсним ;

- винести рішення , яким визнати за нею право власності на будинок № 6 по вул. Набережна с. Олефірівка Петропавлівського району Дніпропетровської області ;

- винести рішення , яким стягнути з відповідача особи - ОСОБА_4 на її користь всі витрати , пов"язані з розглядом її справи у суді , а також витрати на надання юридичної допомоги ;

- зобов"язати ОСОБА_4 надати до суду документи на будинок № 6 по вул. Набережна с. Олефірівка та копію нотаріально посвідченої довіреності на ОСОБА_5 для здійснення цивільно-правових угод .

- звільнити її від сплати судового збору як інваліда другої групи , поклавши її сплату на відповідачів .

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі . Позивач дала пояснення щодо фактичних обставин справи і дані пояснення є аналогічними до вищевикладеного .

Доповнила , що вона згодна на вирішення питання мировою угодою , якщо відповідач -2 , тобто ОСОБА_4 погодиться написати та видати їй письмову розписку про отримання від неї 10000 грн. , які вона давала їй в рахунок купівлі-продажу спірного будинку. Просить суд позов задоволити .

Відповідач - 1 позов не визнала . Пояснила , що у неї на праві приватної власності є будинок , який розташований за адресою - с. Олефірівка вул. Набережна , 6 Петропавлівського району Дніпропетровської області. Відповідач -2 раніше зверталася до неї з проханням , щоб вона дозволила тимчасово проживати в даному будинку її рідну доньку , так як остання в силу деяких обставин потребувала тимчасового житла. Вона погодилася. Однак , в будинок переїхала проживати її мати. Вона дала згоду на проживання та на прописку. За це відповідач- 1 сплатила їй грошову суму в розмірі 10000 грн. Платила за два рази. Потім мати відповідача - 1, тобто позивач почала вимагати них виписки з будинку. Така ситуації її насторожила , а тому вона почала вимагати від позивача та відповідача- 1 звільнити приміщення спірного будинку. Визнає той факт , що гроші в сумі 10000 грн. їй давала ОСОБА_4 ( відповідач -2 ). Ці гроші брала як квартплату за проживання позивача і їх пізніше вона їй повернула .

Просить суд в позові відмовити.

Відповідач- 2 позов також не визнала . Пояснила , що позивач є її рідною матір"ю. Дійсно мати проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. На початку 2015 р. її дочка повідомила про те , що у неї не склалися сімейно-шлюбні стосунки з чоловіком . А тому вони вирішили , що донька перейде жити тимчасово у спірний будинок. Про можливість тимчасового проживання вона раніше обговорила з власником будинку ( відповідач -1 ) . Однак , в силу певних обставин , донька не переїхала на тимчасове проживання до вказаного будинку. Враховуючи ту ситуацію , що в спірному будинку ніхто не проживає , вона вирішила перевезти туди свою матір , тобто позивача по справі. Про це домовилася з відповідачем -1. На підтвердження наміру найму житлового приміщення вона сплатила відповідачам -1 5000 грн. , а отім сплатила додатково ще 5 000 грн. Дану суму сплатила як квартплату . Письмової розписки не брала , так як вона їй в повній мірі довіряла. Коли матір перевезли , то вона домовилася з відповідачем -1 про прописку матері . Прописка потрібна була для того , що мати отримувала пенсію за місцем фактичного проживання та прописки. З часу прописки мати почала вимагати , щоб відповідач-1 та її чоловік виписалися з спірного будинку. Почала вести неадекватно , створила нестерпні умови для нормального спілкування . В зв"язку з такою ситуацією , відповідач-1 та її чоловік почали вимагати виселення матері з будинку.

В доповнення зазначила , що ніякої домовленості між сторонами про оформлення договору купівлі-продажу не було. Просить суд в позові відмовити.

Відповідач - 3 ( чоловік відповідача- 2 ) дав пояснення щодо обставин справи і дані пояснення фактично є аналогічними до пояснень відповідача - 2. Зазначає , що ніякого попереднього договору про купівлю-продаж будинку з позивачем не було. Вони взагалі не мали наміру купувати будинок. Мати позивача ( теща ) тимчасово проживала за попередньою домовленністю з відповідачем-1 . Гроші за проживання давала його дружина. Просить суд в позові відмови .

Вислухавши сторони , вивчивши матеріали справи , суд вважає , що в позові слід відмовити.

Судом встановлено , що згідно договору купівлі-продажу від 13.06.2002 р. відповідач- 1 дійсно є власником спірного будинку .

Предметом позову є визнання договору купівлі-продажу частини будинку дійсним з підстав, передбачених ст. 220 ЦК України та визнання права власності на зазначене нерухоме майно.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку / квартири/ або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно із ч.3 ст. 640 ЦК України, договір який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину встановлена законом такий правочин є нікчемним. У випадках, встановлених ЦК України нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Таким чином, закон надає суду право визнати дійсним договір, який через недодержання сторонами вимог закону про його нотаріальне посвідчення є нікчемним.

Однак, правила ст.220 ЦК України щодо можливості визнання договору купівлі-продажу дійсним не поширюється на договори купівлі-продажу, предметом яких є земельні ділянки, єдиний майновий комплекс, житлові будинки / квартири/ або інше нерухоме майно, оскільки такий правочин підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації оскільки момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст.ст.210 , 640 ЦК України пов"язується з державною реєстрацією, тому правочин є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов,язків.

Крім того , Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року N 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст.210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

За таких обставин , суд дійшов висновку , що даний позов не підлягає задоволенню , в зв"язку з його безпідставністю.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 3 , 57,88 ,212-214 ЦПК України , ст.ст. 220 , 334 , 640 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним та визнання права власності на нерухоме майно

- ВІДМОВИТИ .

Копію рішення невідкладно направити сторонам .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду

Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03.06.2016 р.

Суддя ОСОБА_7