У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді : Гордійчук С.О.

суддів : Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання : Шептицька С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій державного виконавця щодо передачі стягувачу майна не реалізованого з прилюдних торгів,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області ОСОБА_2 про визнання протиправними дій державного виконавця щодо передачі стягувачу майна не реалізованого з прилюдних торгів відмовлено.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на її незаконність, оскільки судом не взято до уваги, що належна йому 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 не виділена в натурі зі складу однокімнатної квартири. Вказує, що видача свідоцтва про право власності на 1/3 частини однокімнатної квартири та виділення його частки в цій квартирі є неможливим, оскільки такий об'єкт є неподільним.

Судом не враховано, що об'єктом реалізації з прилюдних торгів може бути лише нерухоме майно, яке є об'єктом цивільних прав, а не його частина, яка не набула статусу об'єкта нерухомості в передбаченому законом порядку.

Судом залишено поза увагою те, що при винесенні оскаржуваної постанови державним виконавцем не було враховано права двох інших співвласників вказаної квартири.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії начальника Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області ОСОБА_2 щодо передачі стягувачу майна не реалізованого з прилюдних торгів є правомірними, проведеними у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстав для визнання їх протиправними немає.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до ч. 1 ст. 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Примусова реалізація майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин, які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Умови та порядок виконання рішень судів і інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначено ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», пп. 5.11, 5.12 Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158.

Відповідно до п.4 розділу III Тимчасового порядку, інформаційне повідомлення про електронні торги розміщується на Веб-сайті Системою автоматично не пізніше ніж за один місяць до дати завершення електронних торгів.

Як вбачається з матеріалів справи на примусовому виконанні Відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП № 43766839 по виконанню виконавчого листа № 568/104/14-ц виданого 16 червня 2014 року Радивилівського районного суду Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики в розмірі 86 000,00 доларів СІЛА, що відповідно до курсу НБУ становить 687 398,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 31 Закону «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згоді з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 лютого 2016 року сторони виконавчого провадження були повідомлені рекомендованим повідомленням про вручення за № 258/-104/5 про те, що в процесі виконавчого провадження було описано спірне майно та визначено його вартість 130 440,00 грн. станом на 26 січня 2016 року.

За відсутності будь-яких заперечень щодо результатів оцінки, державним виконавцем було прийнято рішення щодо примусової реалізації з прилюдних торгів майна боржника - 1/3 частини квартири АДРЕСА_2. Електронні торги проводились ДП «СЕТАМ».

Відповідно до протоколів від 31.03.2016, від 07.05.2016, від 11.06.2016 року електронні торги не відбулися через відсутність допущених учасників торгів, тому винесено постанову від 29.06.2016 року про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу. А 30.06.2016 року складено акт передачі майна ОСОБА_3

За вказаних обставин та наведених норм, колегія суддів вважає, що є вірними висновки суду першої інстанції про належне повідомлення боржника про результати визначення вартості чи оцінки майна, а доводи останнього є необгрунтованими.

Крім того, будь-яка особа, в тому числі і співвласники оспорюваної квартири мали право ознайомитись в системі СЕТАМ з інформацією про проведення електронних торгів з продажу спірної частини квартири та скористатись своїм правом на купівлю частки в квартирі іншого співвласника.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в частині неналежного повідомлення про електронні торги є безпідставними.

Також не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги відсутність виділу частки ОСОБА_1 із спільного нерухомого майна, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтвом про право власності визначено 1/3 частку боржника, а тому посилання останнього на те, що державним виконавцем не було вирішено питання про виділ частки із майна зі складу однокімнатної квартири є необґрунтованим.

За таких обставин правильним є висновок суду про те, що у державного виконавця відсутні підстави для додаткового звернення до суду з поданням про визначення частки, оскільки свідоцтвом про право власності вже була визначена частка ОСОБА_1 у спільному майні, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24 жовтня 2016 року.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в ухвалі навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :