У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ЧерненкоВ.А.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Донецької області від 6 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 27 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредитні кошти у розмірі 8 024 доларів 96 центів США на строк до 27 червня 2017 року зі сплатою 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості. Відповідачем взяті на себе зобов'язання відповідачкою не виконано, унаслідок чого станом на 12 грудня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 31 563 доларів 06 центів США.

З урахуванням наведеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 31 563 доларів 06 центів США, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 7 039 доларів 70 центів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 647 доларів 78 центів США; комісійна заборгованість у розмірі 1 377 доларів 97 центів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання у розмірі 15 980 доларів 08 центів США; штраф (фіксована частина) у розмірі 15 доларів 91 цент США; штраф (процентна складова) у розмірі 1 502 доларів 24 центи США.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13 липня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2008 року у розмірі 22 622 доларів 04 центи США, що еквівалентно 355 392 грн 25 коп. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 6 жовтня 2015 року заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 липня 2015 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 27 червня 2008 року заборгованість по кредиту у розмірі 2 154 доларів 87 центів США; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3 791 доларів 68 центів США; комісійну заборгованість у розмірі 1 185 доларів 33 центи США; штраф (фіксована частина) у розмірі 250 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 356 доларів 59 центів США; пеню у розмірі 45 704 грн 79 коп. Вирішено питання про розподіл судового збору.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання зі сплати кредиту не виконав, а розрахунок боргу, наданий банком, є вірним. Оскільки сума пені значно перевищує суму основного зобов'язання та не співмірна з нею, тому на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України суд зменшив її зменшив. При цьому стягну заборгованість у національній валюті.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов банку, виходив із того, що п. 5.5 вищевказаного кредитного договору сторонами узгоджено строк позовної давності протягом 5 років по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, пені та штрафу, отже, усі нараховані кредитором стягнення слід обмежити п'ятирічним строком позовної давності, тобто з 15 березня 2010 року по день звернення банку з даним позовом до суду - 17 березня 2015 року.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 27 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредитні кошти у розмірі 8 024 доларів 96 центів США на строк до 27 червня 2017 року зі сплатою 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості.

На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором 27 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно з яким квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 2008 року, передано банку в іпотеку.

25 листопада 2014 року ОСОБА_3 через касу банку готівковими коштами у рахунок часткового погашення заборгованості за вказаним кредитним договором внесла 2 095 доларів 47 центів США.

Згідно з розрахунком заборгованості, наведеним банком, станом на 12 грудня 2014 року за ОСОБА_3 виникла заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 31 563 доларів 06 центів США.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідачка взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, унаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Разом з тим при ухваленні судового рішення суди допустили порушення норм як матеріального, так і процесуального права, при цьому не звернули уваги на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. (ч. 3 ст. 267 ЦК України)

Установлено, що у справі відсутня заява відповідачки про застосування позовної давності.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч. 3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-25цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не визначився з тим, чи слід було застосовувати строк позовної давності, оскільки відповідачем такої вимоги не заявлялось. Крім того, не звернув увагу на те, чи було переривання строку позовної давності у зв'язку з частковим погашенням відповідачкою заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів виходить із того, що не може залишатись у силі й заочне рішення районного суду, так як справу було розглянуто без повідомлення ОСОБА_3, що є не виконанням судом вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, оскільки судова повістка повернулась без вручення їй (а.с. 68-69). Зазначене є порушенням відповідачки права на судовий захист, передбачені ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

При цьому суди також не звернули увагу на те, що у справі знаходиться рішення Селидівського міського суду Донецької області від 9 червня 2010 року (а. с. 131-132), яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 7 грудня 2010 року (а. с. 133-136), яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 задоволено. Звернуто стягнення на предмет застави квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 за іпотечним договором від 27 червня 2008 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2008 року у розмірі 10 379 доларів 12 центів США та виселено її з даної квартири.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули, не з'ясували, чи виконано вказане рішення суду і яким є заборгованість за кредитним договором з урахуванням наведених обставин.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можутьвважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 6 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

В.А.Черненко