Номер провадження: 22-ц/785/7195/16
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря Ярахедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Одеська міська рада про визнання недійсним свідоцтва про право власності, знесення самовільно збудованого нежитлового приміщення та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2016 року,-

встановила:

01.08.2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та заявою про витребування доказів та забезпечення позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2016 року відкрито провадження у справі, витребувано докази та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення загальною площею 105 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1 та аборонено ОСОБА_2, ОСОБА_3 здійснювати реконструкцію, будівництво нежитлового приміщення за вищезазначеною адресою.

Вважаючи ухвалу суду незаконною в частині забезпечення позову та такою, що підлягає скасуванню в цій частині, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 надали до суду апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість ухвали суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В порядку забезпечення позову арешт може бути накладений на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або у інших осіб.

На думку колегії суддів, при вирішенні питання про забезпечення позову, судом першої інстанції дотримані всі норми процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, спірним приміщенням є склад літ. «Є2», який належить на праві власності Дочірньому підприємству «Клінічний санаторій ім. Горького» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» /а.с.4/.

12.01.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення загальною площею 105 кв.м., зареєстроване по АДРЕСА_1, але, фактично, нежитлове приміщення загальною площею 105 кв.м. розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_2.

Спірний об»єкт зареєстровано органами державної реєстрації Овідіопольським районним управлінням юстиції, хоча, при цьому, зазначений об»єкт розташовано в м. Одесі.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, п.7 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Позивачем надані достовірні докази того, що на сьогоднішній день відповідачами незаконно проводиться зовнішня реконструкція та будівництво складу під літ. «Є2» загальною площею 57,2 кв.м., а саме копія договору монтажу №7/к від 25 березня 2016 року, укладеного відповідачем ОСОБА_3 з ПП «Уфа Нова», а останній зобов'язаний виконувати роботи по монтажу дерев'яної каркасно-щитової будівлі визначеної проектною документацією.

Як зазначено позивачем, відповідачі на сьогоднішній день незаконно, без жодної правової підстави та істотним порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, без проектної документації здійснюють перебудову нежитлового приміщення, який незаконним шляхом був переоформлений на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом зміни поштової адреси з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 зі зміною технічного призначення даного «Складу» під літ. «Є2» загальною площею 57,2 кв.м. на «нежитлове приміщення», зі збільшенням загальної площі до 105,2 кв.м., при цьому з використанням земельної ділянки, яка знаходиться у розпорядженні Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлені позовні вимоги про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1, скасування державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення за цією ж адресою та зобов'язання відповідачів власними силами і за рахунок власних коштів привести до попереднього стану, відповідно до технічного паспорту, складеного КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 03.03.2000 року на будівлі санаторію АДРЕСА_2 (літ. «Є2» - склад), шляхом знесення самочинно збудованого нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 та з того, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання майбутнього рішення суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, такий висновок суду не спростований відповідачами.

Відповідачі не надали жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які вони посилаються в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, з огляду на наведене, на думку колегії суддів, оскаржувану ухвалу необхідно залишити без змін з вищезазначених підстав.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.І ст. 312 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

О.М.Таварткіладзе