АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Астахова О.О.
м. Київ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Панченка М.М.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК» - Барковського Олексія Вікторовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року по справі за позовом КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 позивач звернувсядо суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив солідарно стягнути з відповідачів на користь КС «ІСТОК»50642,58 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.09.2016 року позов КС «ІСТОК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представника позивача КС «ІСТОК» - Барковський О.В. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове яким у задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Вказував, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема наявність у ОСОБА_3 документів, посвідчень, які відповідно до приписів Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому суд прийшов до помилкового висновку про залишення без задоволення позовних вимог КС «ІСТОК».
Крім того, зазначав про те, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що поручитель ОСОБА_2 також перебуває на військовій службі, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 від 26.09.2016 року №927 та копією посвідчення офіцера та на неї розповсюджуються дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Проте, застосування вказаного Закону до правовідносин поруки є порушенням норм матеріального права, так як Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає пільги для родичів осіб, які отримали кредит та не звільняє поручителів від виконання зобов`язань за позичальника перед кредитором.
Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідачі в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Залишаючи без задоволення позов КС «ІСТОК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем сплачено кредит в повному обсязі, а тому правових підстав для задоволення позовних вимог не має.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
На підставі Указу Президента «Про часткову мобілізацію», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України» Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року, з 18.03.2014 року в Україні розпочався особливий період та тримає по теперішній час.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під особливим періодом варто розуміти період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ, і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року було доповнено ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»та встановлено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року, дію вказаної частини поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Судом встановлено, що 30.06.2015 року між КС «ІСТОК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ДК2-229, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 50000 грн. на строк користування до 29.06.2017 рокута зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни, встановлені кредитним договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних.
З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором, 30.06.2015 року між КС «ІСТОК» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № ДК2-229 ДП відповідно до умов якого ОСОБА_2 , як поручитель зобов`язалася відповідати за невиконання боржникомсвоїх зобов`язань за кредитним договором.
Позивач виконав свої зобов`язання за договором та надав кредитні кошти в розмірі 50000 грн. ОСОБА_1 , що підтверджується видатковим касовим ордером від 30.06.2015 року.
01.04.2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Голови правління КС «ІСТОК» із заявою в якій просив звільнити його від сплати відсотків по кредитному договору № ДК2-229 від 30.06.2015 року на підставі п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також просив здійснити зарахування раніше сплачених ним грошових коштів в рахунок погашення основного боргу - тіла кредиту, замість відсотків. Вказана заява була отримана позивачем та залишена без виконання.
26.07.2016 року між КС «ІСТОК» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ДК2-229 від 30.06.2015 року, відповідно до умов якого змінено пункт 1.3 кредитного договору і відсоткова ставка збільшена до 144% річних.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.06.2013 року по теперішній час перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, що підтверджується копією посвідчення офіцера серії НОМЕР_2 та довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2016 року № 927.
Відповідач ОСОБА_2 з 24.07.2013 року по теперішній час перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, що підтверджується копією посвідчення офіцера серії НОМЕР_3 та довідкою Військової частини НОМЕР_4 від 26.09.2016 року № 442.
Оскільки факт перебування відповідачів на військовій службі з 2013 року по теперішній час достовірно встановлений, частина 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розповсюджує свою дію на правовідносини, стороною яких є відповідачі, з моменту початку особливого період - з 18.03.2014 року.
Проте, з липня 2015 року та на дату задоволення позову КС «ІСТОК» безпідставно нараховувала ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом.
Відповідно до розрахунку боргу по кредитному договору № ДК2-229 від 30.06.2015 року члена КС «Істок» Миненка В.С., відповідачем сплачено на рахунок КС «ІСТОК» 50004 грн., з яких 32053,25 грн. зараховано позивачем в рахунок погашення основного боргу - суми кредиту та 17950,75 - відсотки.
Разом з тим, враховуючи, що відсотки за кредитним договором № ДК2-229 від 30.06.2015 року не підлягали нарахуванню весь період його дії, грошова сума в розмірі 17950,75 грн., яку зараховано позивачем як сплату відсотків за користування кредитними коштами, підлягала зарахуванню в якості погашення основної суми кредиту.
Таким чином, станом на червень 2016 рокуОСОБА_1 погашено кредит в повному обсязі.
Згідно з ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем ОСОБА_1 сплачено кредит в повному обсязі, а тому підстави для задоволення позовних вимог КС «ІСТОК» про стягнення заборгованості з відповідачів відсутні.
Доводи апелянта про те, що відповідачу не підлягали нарахуванню відсотки за користування кредитом, а також штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язань за договором лише за період з 30.06.2015 року по 18.08.2015 року, тобто на період мобілізації із закінченням якого закінчився особливий період колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
Згідно з ч.4 ст.3 вказаного Закону зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно- територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» демобілізація, як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Крім того, звідповіді Генерального штабу Головного Управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України від 01.10.2015 року № 322/2/8417 вбачається, що виходячи з положень ст. 1 Закону України «Про оборону України»з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.
Доводи апелянта про те, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає пільги для родичів осіб, які отримали кредит та не звільняє поручителів від виконання зобов`язань за позичальника перед кредитором колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 сплачено кредит в повному обсязі в сумі 50004 грн., а відтак і відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог КС «ІСТОК» до поручителя ОСОБА_2 .
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 205, 218, 303, 304, 307, 310, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ІСТОК» - Барковського Олексія Вікторовича відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: