Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2016 Справа №607/6772/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Чех Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстраційного посвідчення та визнання права власності, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстраційного посвідчення та визнання права власності. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що з 15 серпня 1964 року по 26 лютого 1992 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3. В період перебування у шлюбі ними було побудовано жилий будинок за адресою: с. Великі Гаї Тернопільського району вул. Лесі Українки, 12. Після розірвання шлюбу вони по даний час проживають в зазначеному будинку та поділ вказаного будинку вони не здійснювали. Окрім них в будинку зареєстровані та проживають члени сім'ї: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. 30 березня 2015 року до неї звернулася громадянка ОСОБА_2 із проханням залишити займане нею житлове приміщення повідомивши, що зазначений житловий будинок належить їй згідно договору купівлі-продажу укладеного 1 грудня 1999 року з ОСОБА_3. Оскільки їй не було відомо про факт укладення вищезазначеного договору і згоди на відчуження житлового будинку, який є спільним майном подружжя вона не надавала, тому просить визнати договір купівлі - продажу житлового будинку в с. Великі Гаї Тернопільського району по вулиці Л. Українки, 12 від 1 грудня 1999 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним та застосувати наслідки його недійсності, скасувати реєстраційне посвідчення ОСОБА_2 на житловий будинок в с. Великі Гаї Тернопільського району вул. Лесі Українки, 12 та визнати право власності на зазначений житловий будинок за ОСОБА_3 та провести процедуру державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на спірний будинок. ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що за Договором купівлі-продажу від 01.12.1999 року нею був придбаний у власність будинок в с. Великі Гаї Тернопільського району вул. Лесі Українки, 12, у якому вона надала можливість проживати (безоплатно) громадянам у яких купила будинок ОСОБА_3, ОСОБА_1, членам їх родини ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. В березні 2015 року вона звернулася до вищевказаних осіб з вимогою звільнити належне їй житлове приміщення, однак вони відмовилися та по даний час проживають у спірному житловому будинку. Тому посилаючись на ст. 391 ЦК України просить усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком за адресою: вул. Лесі Українки буд.12 с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з вищезазначеного будинку.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, первісний позов підтримує з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просить його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги заявлені в первісному позові вважає безпідставними недоведеними та надуманими позивачем, а тому просить відмовити в їх задоволенні. Зустрічний позов просить задовольнити з підстав і мотивів викладених у зустрічній позовній заяві.

Відповідач за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не представив.

Відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не представили.

Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 не підлягають до задоволення, а позовні вимоги заявлені ОСОБА_2 у зустрічному позові слід задовольнити виходячи з наступних підстав:

Згідно із встановленим ст. 11 ЦПК принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Відповідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 15.08.1964 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26.02.1992 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ИД №046808. На підставі рішення виконкому ОСОБА_10 сільської ОСОБА_8 народних депутатів від «15» липня 1978 року, ОСОБА_3 отримав Акт відведення в натурі земельної ділянки площею 0,7 га, для індивідуального будівництва. 25 липня 1987 року Виконавчим комітетом Тернопільської районної ОСОБА_8 народних депутатів видано ОСОБА_3 Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок з надвірними будівлями в с. Великі Гаї Тернопільського району вул. Лесі Українки, 12, на підставі рішення виконкому від 21.07.87 року №180, яке було зареєстроване в Тернопільському обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації за №370. 01 грудня 1999 року між ОСОБА_3 ( продавець) та ОСОБА_2 ( покупець) було укладено Договір купівлі-продажу згідно якого ОСОБА_2 купила в ОСОБА_3 жилий будинок з надвірними будівлями в с. Великі Гаї Тернопільського району вул. Лесі Українки, 12, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Тернопільської районною ОСОБА_8 народних депутатів 25 липня 1987 року. Даний договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №2613. Як вбачається з заяви від 01.12.1999 року ОСОБА_1 дала згоду на продаж її колишнім чоловіком ОСОБА_3 жилого будинку з надвірними будівлями в с. Великі Гаї Тернопільського району вул. Лесі Українки, 12, гр. ОСОБА_2 за ціну та умовах їй відомих. Справжність підпису ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, особу останньої та факт перебування її у шлюбі з відчужувачем з 14.05.19964 року по 26.02.1992 року перевірено та встановлено завідуючою Тернопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_11. 28.03.2003 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації видано Реєстраційне посвідчення про право приватної власності ОСОБА_2 на цілий жилий будинок з надвірними будівлями в с. Великі Гаї Тернопільського району вул. ОСОБА_12, на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого Тернопільською районною держнотконторою 01.12.1999 року. У відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Згідно з роз'ясненнями викладеними у п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 3 ст. 168 ЦКУ майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 4 ст. 368 ЦКУ майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі. За умовами ч. 2 ст. 369 ЦКУ розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦКУ, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Статті 10, 11 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно висновку судової почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів №373/374/15-22 складеного 12.08.2015 року експертами ТВ КНДІСЕ, підпис від імені ОСОБА_1 у заяві від 01.12.19999 року про згоду на продаж житлового будинку №12 по вул. Лесі Українки в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області виконано ОСОБА_1. Згідно Висновку №3125 судової почеркознавчої експертизи складеного 06.10.2016 року експертами Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені ОСОБА_1 розташований у рядку «Підпис» у середній частині заяви від 01.12.1999 року про згоду на продаж житлового будинку №12 по вул. Лесі Українки в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області виконано ОСОБА_1.

Таким чином в судовому засіданні твердження позивача ОСОБА_1 про те, що вона не надавала ОСОБА_3 згоди на продаж житлового будинку №12 по вул. Лесі Українки в с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області спростовано матеріалами справи, інших підстав та доказів недійсності правочину, які передбачені ч. ч. 1,3,5 ст.203 ЦК України позивачем ОСОБА_1 не надано, а тому в задоволенні первісного позову слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як вбачається з довідки виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області в житловому будинку №12 по вул. Л. Українки в с. Великі Гаї зареєстровані та проживають ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. Згідно ч.3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 109 Житлового кодексу УРСР (далі - Кодекс) виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2, як законного власника жилого будинку з надвірними будівлями в с. Великі Гаї Тернопільського району по вул. Лесі Українки, 12, про виселення відповідачів в порядку усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачами, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 212-215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 16,203, 205, 207, 215, 230, 383, 391 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстраційного посвідчення та визнання права власності - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з жилого будинку з надвірними будівлями №12, що знаходиться в с. Великі Гаї Тернопільського району, Тернопільської області по вул. Лесі Українки.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_13