Справа № 369/3904/16-ц
Провадження № 2/369/4544/16
РІШЕННЯ

Іменем України

27.10.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.

за участі секретаря Дуплій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року позивач звернувсь до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 09.11.2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 369/7392/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» про заміну сторони у зобов`язанні та визнання права власності на кошти. Позов задоволено повністю, дане рішення набрало законної сили 20.11.2015 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.11.2015 року замінено кредитора у зобов`язанні, що виникло між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі укладеного договору банківського вкладу від 15.04.2015 року № SAMDNWFD801 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1; замінено кредитора у зобов`язанні, що виникло між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі укладеного договору банківського вкладу від 15.04.2015 року № SAMDNWFD800 з ОСОБА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім`я ОСОБА_3 за договором банківського вкладу від 15.04.2015 року № SAMDNWFD801 із сумою вкладу 200 000 грн. та договором банківського вкладу від 17.04.2015 року № SAMDNWFD800 із сумою 5 000 доларів США. Відповідно до даного рішення ОСОБА_1 являється власником коштів, що знаходяться на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» як депозитні кошти за договорами банківських вкладів та являється кредитором за вказаним договором. Листом від 21.12.2015 року позивачем було повідомлено ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно прийнятого рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області від 09.11.2015 року з проханням замінити кредитора та перевести договори банківського вкладу від 15.04.2015 року № SAMDNWFD801 із сумою вкладу 200 000грн. та договором банківського вкладу від 17.04.2015 року № SAMDNWFD800 із сумою 5 000 доларів США. на його ім`я. На даний лист відповіді не надійшло. 23.12.2015 року позивачем було направлено до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву з вимогою повернення належних йому коштів, що розміщені на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідей на дану заяву отримано не було.

Тому просив суд зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути належні йому на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.11.2015 року грошові кошти, що розміщені на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» в національній та іноземній валюті відповідно до договорів банківських вкладів від 15.04.2015 року № SAMDNWFD801 із сумою вкладу 200 000 грн. та договором банківського вкладу від 17.04.2015 року № SAMDNWFD800 із сумою 5 000 доларів США.

Під час розгляду справи позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог. Просив суд стягнути із публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» належні йому на підставі рішення Києво-Святошинським районного суду Київської області від 09.11.2015 року, що розміщені на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» в національній та іноземній валюті відповідно до договорів банківських вкладів 15.04.2015 року № SAMDNWFD801 із сумою вкладу 200 000 грн. та договором банківського вкладу від 17.04.2015 року № SAMDNWFD800 із сумою 5 000 доларів США; Стягнути на його користь пеню у розмірі 942 000 грн. за договором від 15.04.2015 року № SAMDNWFD801. Стягнути його користь пеню у розмірі 23 550 доларів США від 17.04.2015 року № SAMDNWFD800.

У судове засідання позивач та його представник не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задоволити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

У судове засідання представник відповідача не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.11.2015 року замінено кредитора у зобов`язанні, що виникло між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі укладеного договору банківського вкладувід 15.04.2015 року № SAMDNWFD801 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1; замінено кредитора у зобов`язанні, що виникло між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі укладеного договору банківського вкладу від 15.04.2015 року № SAMDNWFD800 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1. Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритих на ім`я ОСОБА_3 за договором банківського вкладу від 15.04.2015 року № SAMDNWFD801 із сумою вкладу 200 000грн. та договором банківського вкладу від 17.04.2015 року № SAMDNWFD800із сумою 5 000 доларів США. Листом від 21.12.2015 року позивачем було повідомлено ПАТ КБ «ПриватБанк» стосовно прийнятого рішенням Києво-Святошинським районного суду Київської області від 09.11.2015 року з проханням замінити кредитора та перевести договори банківського вкладу від 15.04.2015 року № SAMDNWFD801 із сумою вкладу 200 000грн. та договором банківського вкладу від 17.04.2015 року № SAMDNWFD800 із сумою 5 000 доларів США, на його ім`я. 23.12.2015 року позивачем було направлено до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву з вимогою повернення належних йому коштів, що розміщені на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідей на дану заяву отримано не було.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Укладення договору банківського вкладу відбувається шляхом відкриття депозитного (вкладного) рахунку відповідно до Інструкції про порядок відкриття та використання рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 18 грудня 1998 року № 527.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Ст. 96 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Згідно із ст. 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ч. 2 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 вказаного закону банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Правом власності, відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК ; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч. 1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 60 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Із матеріалів справи не вбачається спору між сторонами щодо укладення договорів та щодо залишків грошових коштів на рахунках позивача, оскільки ці факти підтверджені документами, що були видані відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підтвердження поданих позовних вимог щодо бездіяльності відповідача, позивач надав заяву від 08 вересня 2016 року, яка також містить відмітку банку про прийняття даної заяви. Відповідач на час ухвалення рішення не надав суду доказів виплати коштів або обґрунтованих доказів неможливості виплати коштів.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» належні йому на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.11.2015 року грошових коштів, що розміщені на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» в національній та іноземній валюті відповідно до договорів банківських вкладів від 15.04.2015 року № SAMDNWFD801 із сумою вкладу 200 000 грн. та договором банківського вкладу від 17.04.2015 року № SAMDNWFD800 із сумою 5 000 доларів США.

Також позивач просив суд стягнути на його користь пеню у розмірі 942 000 грн. за договором від 15.04.2015 року № SAMDNWFD801 та пеню у розмірі 23 550 доларів США від 17.04.2015 року № SAMDNWFD800.

При визначенні розмірі неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до розяснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через прострочене виконання зобовязань).

За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи подані суду обґрунтування позовних вимог, не великий термін прострочення зобовязань, дослідивши подані суду докази, суд вважає за можливе зменшити розмір пені за договором від 15.04.2015 року № SAMDNWFD801 до 10 000 грн., зменшити розмір пені за договором від 17.04.2015 року № SAMDNWFD800 до 5 000 грн.

За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розяснень, що викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13: грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 про захист прав споживачів підлягають до задоволення та присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача цю суму грошових коштів.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України та на підставі Закону України «Про судовий збір» суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн. 00 коп.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 525- 527, 626, 629, 1058-1061, 1066, 1074, 1075 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57 - 61, 64, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 про захист прав споживачів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» (49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, грошові кошти відповідно до договору банківського вкладу від 15.04.2015 року № SAMDNWFD801- 200 000 грн. (двісті тисяч грн.) та договором банківського вкладу від 17.04.2015 року № SAMDNWFD800 грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 124 600 грн. (сто двадцять чотири тисячі шістсот грн.).

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» (49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 пеню у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч грн.) за договором від 15.04.2015 року № SAMDNWFD801.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» (49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 пеню за договором від 17.04.2015 року № SAMDNWFD800 у розмірі 5 000 грн. (пять тисяч грн.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С.Пінкевич