Справа № 303/521/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 грудня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

при секретарі Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» (надалі ОСОБА_2) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів, виселення відповідачів з житлового будинку та зняття їх з реєстраційного обліку. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30 березня 2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладений Кредитний договір №018/07- MUK. відповідно до якого, відповідачка ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США, зі сплатою 14,50 відсотків річних та зобовязалася повернути кредит та сплачувати відсотки, щомісячно згідно графіка погашення строком до 29 березня 2022 року включно. В забезпечення виконання зобовязань по даному Кредитному договору 30 березня 2007 року з відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу за реєстровим номером №1984, згідно якого в іпотеку банку передано саме житловий будинок, загальною площею 163,8 кв.м, що розташований за адресою м.Мукачево, вул.Драгоманова, буд.24 (вул. Артема, буд.57) з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами. Боржник своїх зобовязань за кредитним договором не виконував належним чином внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 4003553,61 гривень.

В подальшому позовні вимоги були змінені і на вирішення суду були поставлені такі питання: у рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на спірний житловий будинок, земельну ділянку та з метою збереження предмета іпотеки передати його в управління банку до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2015 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2015 року заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року скасовано, ухвалено по справі нове рішення, яким позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №018/07- MUK від 30.03.2007року в загальній сумі 3 469 972,8 гривень (три мільйони чотириста шістдесят девять тисяч девятсот сімдесят дві гривні вісімдесят копійок) станом на 02.06.2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 163,8 кв.м, що розташований за адресою м. Мукачево, вул. Драгоманова, буд.24 /вул. Артема, буд.57/ з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на праві спільної сумісної власності, шляхом визнання права власності на зазначене домоволодіння за ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» (0450,м. Київ, вул. Артема,60 ) за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Предмет іпотеки - вище зазначений житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами - передано в управління ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит». У решті заявлених вимог Банку відмовлено.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 та Кредит» задоволено частково, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2015 року року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином предметом даного апеляційного оскарження є апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким заявлений позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримав.

ОСОБА_5 та його представник вважали, що підстав для задоволення скарги немає.

ОСОБА_3 в судове засідання не явилась, про причину неявки не повідомила і тому суд розглянув справу у її відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки , банком не надано належного розрахунку кредитної заборгованості та доказів виконання заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 серпня 2010 року про стягнення кредитної заборгованості. Також банком не зазначено вартості частки у нерухомому майні кожного з іпотекодавців. Спірна земельна ділянка не була передана в іпотеку банку за окремим іпотечним договором, а тому на неї також не може бути звернуто стягнення.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 березня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладений Кредитний договір №018/07- MUK, відповідно до якого відповідачка ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 100 000 (сто тисяч) доларів США зі сплатою 14,50 відсотків річних та зобовязалася повернути кредит та сплачувати відсотки щомісячно згідно графіка погашення строком до 29 березня 2022 року.

У рахунок забезпечення виконання зобовязань за цим договором 30 березня 2007 року між Банком та іпотекодавцями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу за реєстровим номером №1984, згідно якого в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 163,8 кв.м, що розташований за адресою м.Мукачево, вул. Драгоманова, буд.24 (вул.Артема,буд.57) з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, вартість якого сторони визначили в 656 500 грн.

У звязку з невиконанням ОСОБА_3 своїх договірних зобовязань, виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банку станом на 02.06.2015 року в загальній сумі становить 4003553,61 гривень, з яких: заборгованість по сплаті відсотків -83 933,28 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.06.2015 року з розрахунку 21,0849 грн. за 1.00 долар США, становить 1 769 972,81 гривень; пеня за несвоєчасну сплату за основним боргом за період з 24.01.2013 року по 23.01.2014 року, в розмірі 232772,20 гривень; пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 24.01.2013 року по 23.01.2014 р. в розмірі 2001056,60 гривень.

Відповідачами, відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК України, не спростовано розмір даної заборгованості і не доведено неправильність вказаного розрахунку заборгованості.

Крім того, з наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що жодного погашення за період з 12.04.2010року по 12.06.2015року, як в добровільному порядку, так і в результаті примусового виконання, в тому числі і за рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18.08.2010 року, яким достроково стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 1 147 749,35 грн., боржниками не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір нарахованої банком пені становить в загальній сумі 2 233 828,8грн., що значно перевищує розмір збитків за кредитним договором (1 769 972,81 грн.).

За наведених обставин, та з врахуванням вказівок, що зазначені в ухвалі ВССУ від 29.04.2015 року, які згідно приписів ч.4 ст. 338 ЦПК України є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розміру пені до 1 700 000грн.

Відповідно до ч.3 статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Відповідно до п.11 Договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: п.11.1 Договору за рішенням суду.

Пунктами 11.3,11.3.1. зазначеного договору визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання за кредитним договором у порядку, установленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №6-124цс13, №6 -1625 цс 16 і є обовязковою для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Відповідно до ст.34 Закону України Про іпотеку після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

З наданої інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що станом на 08.07.2015 року за ОСОБА_3 на праві приватної власності зареєстрована квартира ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином у позичальника наявне інше нерухоме майно, а відтак на дані правовідносини не поширюються приписи Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Закон №1304-VII).

За таких обставин позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на зазначене домоволодіння та передання його в управління Банку до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за Банком з метою вжиття заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Щодо заявлених позовних вимог Банку про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0337 га, на якій розташований предмет іпотеки, то дані вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи в цій частині заявлений позов ОСОБА_2 послався на приписи ч.1 ст.120 ЗК України, ч.1 ст. 377 ЦК України, п. «а» ч.3 ст. 152 ЗК України і зазначив, що до нього, як до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить і право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового використання, а тому наявні підстави для судового захисту його прав шляхом визнання прав.

Однак, такі вимоги банку є передчасними.

Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно зі ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» на даний час не здійснено реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Банком суду не доведено, що він позбавлений можливості у передбаченому законом порядку набути право власності на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, та наявний спір щодо набуття права ним власності на земельну ділянку.

За таких обставин, дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Щодо початкової ціни предмета іпотеки то слід зазначити наступне.

Відповідно до п1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності, а підставою для такої реєстрації є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно /п.9 ст.27 зазначеного Закону/ Відповідно до ч.3 ст.37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Таким чином ціна предмета іпотеки в даному випадку визначається субєктом оціночної діяльності на момент реєстрації права власності на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Тому в даний час визначення в рішенні суду остаточної суми в цифровому виразі вартості зазначеного будинку було б таким, що суперечить вимогам ч.3 ст.37 ЗУ «Про іпотеку». Саме зазначеною статтею регулюються спірні правовідносини, а не ст.ст.38,39 цього Закону, якими врегульовані питання права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки та порядок реалізації цього предмету. Зазначених статей стосується і правова позиція ВСУ від 8 червня 2016 р. у справі №6-1239 цс 16: у вказаній правовій позиції є вказівка на обовязковість визначення початкової ціни обєкта іпотеки при звернення стягнення на це майно шляхом його продажу з прилюдних торгів. Але ця правова позиція не стосується даного спору, предметом якого є звернення стягнення заборгованості шляхом визнання права власності на іпотечне майно, а не його продаж у межах процедури виконавчого провадження.

З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307-309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 жовтня 2015 року скасуватиі ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №018/07- MUK від 30.03.2007 року в загальній сумі 3 469 972,8 гривень (три мільйони чотириста шістдесят девять тисяч девятсот сімдесят дві гривні вісімдесят копійок) станом на 02.06.2015 року звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 163,8 кв.м, що розташований за адресою м. Мукачево, вул. Драгоманова, буд.24 з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_3івні та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності шляхом визнання права власності на зазначене домоволодіння за ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» за ціною, визначеною на момент реєстрації права власності на підставі грошової оцінки вказаного домоволодіння суб'єктом оціночної діяльності, але не менше суми в 656 500 грн, яка визначена сторонами при укладенні договору іпотеки.

Зазначений житловий будинок з надвірними господарсько-побутовими будівлями та спорудами, передати в управління ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» до моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит».

В решті заявлених вимог ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено на протязі двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: