Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Таращанська міська рада Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 18 квітня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 липня

2016 року,

встановила:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов договору оренди земельної ділянки на період будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд від 12 травня 2015 року він набув право оренди земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_1. Зазначений договір зареєстровано 12 травня 2015 року в установленому порядку. За користування зазначеною земельною ділянкою він сплачує орендну плату. Проте він позбавлений можливості використовувати орендовану ним земельну ділянку за цільовим призначенням, оскільки відповідач не допускає його до частини зазначеної земельної ділянки площею близько 0,0474 га, яку той використовує для власних потреб.

Зокрема, відповідач у відповідний період сезону вирощує на зазначеній частині земельної ділянки городні культури, після зібрання врожаю утримує там своїх домашніх тварин, а окрему частину земельної ділянки, на якій вирощує багаторічні городні культури, відгородив металевою огорожею.

24 листопада 2015 року спірна земельна ділянка була обстежена комісією Таращанської міської ради Київської області, яка в ході обстеження виявила наступне: частину земельної ділянки орієнтовно площею 0,0474 га, відгороджено до садиби АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_5 Вказана огорожа облаштована з металевих стовпчиків та металевої сітки; вказана частина земельної ділянки використовується під вирощування городніх культур, а також на ній складено каміння та облаштована гноярка, що не відповідає встановленому цільовому призначенню; орендар ОСОБА_4 не має доступу до зазначеної частини земельної ділянка та не може використовувати її за цільовим призначенням. Зазначене викладено комісією в акті від 24 листопада 2015 року, яким також рекомендовано ОСОБА_5 усунути перепони, а саме: ліквідувати встановлену ним огорожу частини земельної ділянки та не чинити інших перешкод щодо користування земельною ділянкою орендарем ОСОБА_4

Незважаючи на зазначені рекомендації, ОСОБА_5 продовжує чинити перешкоди використанню ним частини земельної ділянки площею близько 0,0474 га.

Ураховуючи наведене, просив зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні позивача частиною орендованої у відповідності до договору оренди земельної ділянки, розміщеної по АДРЕСА_1, шляхом звільнення зазначеної частини земельної ділянки від домашніх тварин.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області

від 18 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 липня 2016 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 частиною орендованої у відповідності до договору оренди земельної ділянки на період будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд від 12 травня 2015 року земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом: звільнення зазначеної частини земельної ділянки від багаторічних городніх культур (дерев); демонтажу металевої огорожі, що знаходиться безпосередньо на земельній ділянці; демонтажу гноярки (вивезення гною, демонтажу дерев'яних конструкцій, засипання котловану землею); звільнення зазначеної частини земельної ділянки від складованого на ній каміння. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд вірно застосовував положення ст. ст. 1, 17, 25, 27 Закону України «Оренду землі», на підставі наданих сторонами доказів, яким дав оцінку, відповідно до ст. 212 ЦПК України, встановив фактичні обставини справи прийшов до правильного висновку, що оскільки частину земельної ділянки, яка передана позивачу в установленому законом порядку, відповідач використовує для власних потреб, тому позивач, як орендар, має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці.

Судом установлено, що рішенням Тарщанської міської ради Київської області від 26 жовтня 2006 року було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки. Після зазначеного часу ОСОБА_5не звертався до землевпорядної організації з метою виготовлення технічної документації, не отримав у встановленому законом порядку документа, який підтверджує право власності чи користування, не здійснив державну реєстрацію і без встановлення меж земельної ділянки приступив до її використання.

За таких обставин, суд прийшов до правильного правового висновку, що права позивача були порушені, а відповідач не надав доказів порушення його прав на земельну ділянку.

Доводи касаційної скарги на висновки суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Таращанського районного суду Київської області від 18 квітня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 липня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

І.М.Фаловська