Номер провадження: 22-ц/785/1917/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що прийняла спадщину, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на 1/2 частини будинку в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи, позивач просив визнати ОСОБА_2 таким, що прийняв спадщину після померлого 17.07.1990 року ОСОБА_5, визнати свідоцтво про право на спадщину видане відповідачу державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 06.09.1995 року за реєстровим номером № 3-1992, частково недійсним (в частині визнання права власності на ? частину будинку) та визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину будинку № 44 по вул. Професора Коровицького в м. Одесі.(а.с.84-85)

В обґрунтування позову позивач та його представник посилались на те, що спірний будинок належав діду позивача ОСОБА_5, в якому позивач, 1982 р. н., мешкав разом зі своєю матірю; мати позивача ОСОБА_7 та дід позивача ОСОБА_5 17.07.1990 року одночасно загинули, у звязку з чим відкрилася спадщина на спірний будинок; оскільки позивач на момент смерті матері та діда мешкав у спірному будинку і продовжував мешкати, то він фактично прийняв спадщину після смерті діда за правом представлення шляхом вступу у володіння спадковим майном; у звязку з малолітнім віком після смерті матері позивач своїх спадкових прав не оформлював; однак по теперішній час є зареєстрованим у спірному будинку; та лише у листопаді 2014 року у звязку із виникненням конфлікту позивач дізнався, що його дядько ОСОБА_3 приховав наявність ще одного спадкоємця, і отримав свідоцтво про право власності на усю спадщину.

Відповідач та його представник ОСОБА_8 заперечували проти позову, вказуючи на те, що на час смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_5 позивач проживав в с. Нерубайське зі своїми батьками, а не у спірному будинку; що позивач не є спадкоємцем майна діда ОСОБА_5, оскільки його мати та дід померли в один день, що мати позивача не є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_5, та відповідно її син не може успадковувати майно після свого діда.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що прийняв спадщину, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним та визнання права власності на ? частину будинку в порядку спадкування за законом залишені без задоволення. Скасовано арешт з житлового будинку № 44 по вул. Коровицького в м. Одесі, накладений ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 травня 2015 року.(а.с.133-134)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_2, просить рішення суду від 22.12.2015 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В апеляційному суді позивач апеляційну скаргу представника підтримав і пояснив, що увесь час мешкав в спірному будинку та до цього часу в ньому зареєстрований; з появою у відповідача дружини після досягнення повноліття вимушений був винаймати житло.

Проти апеляційної скарги заперечував відповідач та його представник.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що дійсно позивач проживав у спірному будинку на момент смерті матері та діда; але дід та мати позивача померли в один день, а тому до позивача не могло перейти право на прийняття спадщини після смерті діда; що в межах заявлених вимог підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину немає, і тому не може бути визнано за позивачем право власності на ? частину будинку в порядку спадкування, оскільки позивач не набув права на спадщину після смерті діда.

З такими висновками суду колегія суддів погодитися не може.

Судом встановлено, що власником житлового будинку № 44 по вул. Коровицького в м. Одесі (що складається з житлового будинку під літ. «А», житловою площею 35,44 кв. м, загальною площею 53,84 кв. м, з надвірними та господарськими спорудами: № 1-5 огорожа, І-ІІ мощення, розташованих на земельній ділянці площею 557 кв. м.) за свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 17 грудня 1962р. був ОСОБА_5, дід позивача ОСОБА_2, 08 грудня 1982р.н. (а.с.53 зв.,72,76) ОСОБА_5 з 1946р. перебував у шлюбі з ОСОБА_9, що вбачається із оглянутої апеляційним судом копії свідоцтва про шлюб. 17.07.1990 року ОСОБА_5 - дід позивача, та мати позивача ОСОБА_7 одночасно померли, що підтверджено копіями свідоцтва про смерть. (а.с.12-15). У звязку зі смертю ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належний йому спірний будинок. На час смерті спадкодавця були живими його дружина ОСОБА_9, син ОСОБА_5 та внук ОСОБА_2 (син померлої доньки ОСОБА_7

Враховуючи вказані обставини, до виниклих правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

За змістом ст. ст. 525,527 ЦК УРСР (1963р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

За ст.529 ЦК УРСР (1963р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого; до числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті; онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

За розясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» № 4 від 24.06.1983 року (п.5): «особи, які померли в один і той же день (незалежно від часу смерті), не спадкують один після другого». Ґрунтуючись на вказаному розясненні суд першої інстанції помилково вважав, що позивач ОСОБА_10 не є спадкоємцем спірного будинку. Колегія суддів зауважує, що вказаний пункт Постанови Пленуму стосується виключно спадкового правонаступництва між комморієнтами (осіб, кожна з яких могла б стати спадкоємцем після смерті іншої), які померли в межах однієї календарної доби. Тоді як спадкування за правом представлення не залежить від спадкового правонаступництва між комморієнтами (як за нормами ЦК УРСР, так і за діючим ЦК України), оскільки спадкоємець, який помирає одночасно зі спадкодавцем, не спадкує його майно, але діти цього спадкоємця (внуки спадкодавця) за правом представлення виступають як безпосередні та самостійні спадкоємці майна спадкодавця, а не як спадкоємці тих осіб, які вони представляють. Отже, право на спадщину виникло у позивача не у звязку з тим, що право на спадкове майно перейшло до його матері, а тому, що її немає в живих на час відкриття спадщини після смерті діда позивача, тобто відповідно до правил ст. 529 ч.2 ЦК УРСР 1963р..

Враховуючи наведене, висновки суду та доводи відповідача і його представника про те, що позивач не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 колегія суддів визнає неспроможними.

Вбачається, що на момент смерті матері та діда позивачу було 7 років. (а.с.10) Батько позивача ОСОБА_11 помер 26 грудня 1995 року.(а.с.11) На час смерті батька позивачу було 13 років. 13.06.1996 року рішенням виконавчого комітету Ленінської райради народних депутатів №133/10 було встановлено опіку над неповнолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, опікуном призначено його дядька (брата матері) відповідача ОСОБА_3 (а.с.9)

За змістом ст. ст. 548,549,553 ЦК УРСР 1963р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, та якщо він подав в державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини; спадкоємець вправі відмовитися від спадщини протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, у тому числі на користь кого-небудь..

За змістом актового запису про смерть ОСОБА_7, матері позивача, вчиненого за заявою відповідача по справі ОСОБА_3, ОСОБА_12 на час смерті була розлученою і її місцем проживання був спірний будинок в м. Одесі по вул. Коровицького, буд.44. (а.с.97-98,99) Відповідно до ч. 2 ст. 17 ЦК УРСР 1963р. місцем проживання неповнолітніх, що не досягли пятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. А відтак, спірний будинок був водночас і місцем проживання малолітнього позивача на момент відкриття спадщини після смерті діда. За довідкою № 306 від 18.08.2015 року позивач ОСОБА_2, навчався в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 125 в період з 01.09.1989 року по 18.07.1998 року, закінчив 9 класів, проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.58) За довідкою від 14.07.2015 року та копією паспорта постійним місцем проживання позивача по теперішній час є спірний будинок. (а.с.7,60)

Допитаний судом першої інстанції в якості свідка позивач пояснив, що з 1988 року чи з 1989 року переїхав разом з матірю жити до дідуся та бабусі на вул. Коровицького, 44, звідки і ходив до школи № 125; після розлучення батьки не проживали разом; до батька він міг лише приїздити у гості; в 1995 році батька вбили, а він так і продовжував проживати разом з бабусею та відповідачем; в 2009 році винаймав житло у звязку зі створенням йому перешкод в проживанні, залишаючись при цьому зареєстрованим у спірному будинку.

Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вказували на те, що позивач проживав ІНФОРМАЦІЯ_3 на вул. ОСОБА_13, що вони товаришували з позивачем, якому тоді було 6-7 років, кожного дня гралися з ним на вулиці, ходили разом в школу, в тому числі і на час смерті діда та матері позивача, а свідок ОСОБА_14 також відзначив, що в день трагедії він разом зі своєю бабусею приходив до бабусі позивача втішати останню, та бачив як по двору бігав роздягнений до білизни ОСОБА_2

Відтак, мешкаючи на момент смерті діда у спадковому будинку, малолітній позивач фактично прийняв спадщину, вступивши в володіння нею.

Доводи відповідача та його представника про те, що позивач на момент смерті діда не мешкав у спірному будинку, а мешкав за іншою адресою, в іншому населеному пункті (в с. Усатове з батьком) не відповідають вищенаведеними обставинам справи, і водночас не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. За наданим апеляційному суду листом КП «ЖКС» Хмельницький» від 24.02.2016 року позивач за період з 17.07.1990р. не був зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (колишня назва пл. Январського восстания) АДРЕСА_1, що спростовує доводи відповідача та зміст наданої ним копії довідки від 04.11.1995р.(а.с.81,183)

Із копії спадкової справи 440/1990 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_5 у встановлений законом строк звернувся лише його син ОСОБА_3, який подав заяву нотаріусу 14.12.1990р., і якому було видано свідоцтво про право власності на усе спадкове майно після смерті ОСОБА_5 (а.с.50,56-57) Дружина померлого спадкодавця ОСОБА_9 протягом 6 місяців заяви про відмову від спадщини, у тому числі на користь відповідача, не подавала, з заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку у спільному подружньому майні не зверталась. Натомість поза межами 6-місячного строку, а саме 02.06.1995 року від ОСОБА_9, як дружини померлого спадкодавця, до нотаріальної контори надійшла заява, в якій вона повідомила нотаріуса про свою обізнаність щодо відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, щодо видачі свідоцтва про право власності відповідачу, а також про те, що вона на спадщину та на частку у спільному подружньому майні претензій немає. (а.с.51). Вважати вказану заяву ОСОБА_9 відмовою від спадщини на користь відповідача неможливо як за змістом заяви, так і за правилами ст. 553 ЦК України. 07 травня 1996 року ОСОБА_9 померла.(а.с.180)

За ст.71 ЦК УРСР 1963 року загальний строк позовної давності становив три роки.

При житті, будучи обізнаною щодо змісту та оформлення свідоцтва про право власності на спірний будинок на імя відповідача, проживаючи в спадковому будинку, та користуючись ним, спадкоємець ОСОБА_9, а в наступному її правонаступник відповідач ОСОБА_5, свідоцтво про право власності з підстав порушення прав ОСОБА_9 при його видачі не оспорили. А тому колегія суддів виходить з того обсягу спадкового майна та кола спадкоємців, які були і є на теперішній час в наявності. А крім того, колегія суддів зауважує, що за встановлених обставин позивач має рівне з відповідачем право на спадкування майна, як після смерті діда ОСОБА_5, так і після смерті баби ОСОБА_9 Відтак, у будь-якому разі частки сторін в успадкованому будинку є рівними. Протилежні доводи відповідача та його представника з цього приводу колегія суддів визнає неспроможними.

Статтями 548, 561 ЦК УРСР 1963р. визначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом не раніше 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Натомість верхня межа, після якої спадкоємцю не може бути видано свідоцтво про право на спадщину, законом не встановлена. Такої ж правової позиції дотримувався і Верховний Суд України в ухвалі від 04 лютого 2009р. по справі № 6-14234св08.

Таким чином, позивач на момент відкриття спадщини був малолітнім, втратив матір та батька у малолітньому віці, фактично прийняв спадщину, і до цього часу значиться зареєстрованим у спірному будинку. За його поясненням про оформлення усієї спадщини на відповідача дізнався тільки в 2014р. Належних та допустимих доказів того, що позивач був раніше обізнаним про видачу свідоцтва про право власності на усе спадкове майно відповідачу матеріали справи не містять, і вони не були надані суду апеляційної інстанції. За ст. 60 ч. 4 ЦПК України суду заборонено ґрунтуватися на припущеннях, у звязку з чим неможливо вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності.

За наведених обставин рішення суду не може вважатися законним і справедливим, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, і ухвалити нове рішення про задоволення позову. На теперішній час підстав для скасування заходів забезпечення позову колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303,307,309, 313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4, що діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2015 рокускасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті діда ОСОБА_5, померлого 17 липня 1990 року.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину видане 06.09.1995 року ОСОБА_3 державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, за реєстровим номером № 3-1992, в частині успадкування ним після смерті ОСОБА_5 1/2 частини будинку № 44 по вул. Коровицького в м. Одесі.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_5, померлого 17 липня 1990 року, право власності на 1/2 частину будинку № 44 по вул. Коровицького в м. Одесі, що складається з житлового будинку під літ.»А», житловою площею 35,44 кв. м, загальною площею 53,84 кв. м з надвірними та господарськими спорудами: № 1-5 огорожа, І-ІІ мощення, розташованих на земельній ділянці площею 557 кв. м.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. ОСОБА_15 Сєвєрова