Справа № 524/7409/15-ц
Провадження № 2/524/118/16
19.05.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:
головуючого - судді Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання - Коваль Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
До суду звернулась ПрАТ «СК «Провідна» з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.
В обґрунтування позову зазначає, що 04 березня 2014 року між ПрАТ «СК «Провідна» та ТОВ «Прометей» укладено договір добровільного страхування наземноо транспортного засобу № 06/6757788/2402/14, відповідно до умов якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Тойота Ленд Крузер Прадо, д.р.н. НОМЕР_4.
17 квітня 2014 року ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом ГАЗ-3302-14 СПГ, д.р.н. НОМЕР_1 в селі Гереженівка Уманського району по вулиці Леніна рухаючись по другорядній дорозі на перехресту не надав перевагу автомобіл. Тойота Ленд Крузер Прадо, д.р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 і допустив з ним зіткнення.
ОСОБА_2 вину в скоєному правопорушенні визнав.
Розмір страхового відшкодування, в сумі 123 986, 70 грн. ПрАТ «СК «Провідна» виплатило на підставі заяви страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 0024519 від 23.06.2014 року.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ГАЗ-3302-14 СПГ, д.р.н. НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована ПАТ «СК «Країна».
ПАТ «СК «Країна» сплачено на користь ПрАТ «СК «Провідна» 49 490 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування шкоди в межах страхової суми за полісом.
ОСОБА_2 станом на час скоєння правопорушення, працював водієм у ФОП «Терещенко».
Позивач посилається на ч.1 ст. 1172 ЦК України просить суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача 74 496 грн. 70 коп. в порядку регресу.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не прибули, просять справу за їхньої відсутності. У письмових поясненнях ОСОБА_1 суду повідомив, що оскільки жодних доручень ОСОБА_2 17.04.2014 року в с. Гереженівка Уманського району Черкаської області не виконував, а також те, що з 21.04.2011 року по 24.09.2015 року саме в розпорядженні останнього знаходився автомобіль НОМЕР_1.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти.
Як вбачається з матеріалів справи, 17 квітня 2014 року, близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом ГАЗ-3302-14 СПГ, д.р.н. НОМЕР_1, рухаючись по другорядній дорозі на перехресті не надав перевагу в русі автомобілю Тойота Ланд Крузер Прадо, д.р.н. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 і допустив з ним зіткнення, чим порушив п.16.1, 16.3, 2.3.Б Правил Дорожнього руху України.
Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2016 року за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень.
Збиток розраховано відповідно до умов Договору страхування, висновку авто-товарознавчого дослідження № 40 від 29 квітня 2014 року та Рахунку № 53 від 30 квітня 2014 року, відповідно до якого фактична вартість відновлювального ремонту склала 173 659, 60 грн.
Платіжним дорученням № 0024519 від 23 червня 2014 року підтверджується виплата страхового відшкодування в сумі 123 986, 70 грн. ПрАТ «СК «Провідна» на підставі заяви страхувальника.
Разом з тим, статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Цивільно правова відповідальність водія автомобіля ГАЗ-3302-14 СПГ, д.р.н. НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «Країна» (поліс № АС/3118308 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн., франшиза - 510 грн.
Після звернення ПрАТ «СК «Провідна» до ПАТ «СК «Країна» сплачено на користь ПрАТ «СК «Провідна» 49 490, 00 грн. в рахунок відшкодування шкоди (в межах суми за Полісом).
Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація).
Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.
За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов'язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу, це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов'язок за страховим зобов'язанням. Отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов'язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.
Роз'яснення про застосування вищезазначених понять також наведені у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року згідно з яким, при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.
При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 Цивільного кодексу України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно достатті 993 Цивільного кодексу Україниістатті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.
Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 Цивільного кодексу України суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Враховуючи викладені обставини та роз'яснення щодо застосування понять «регрессу» та «суброгації», суд дійшов до висновку, що у позивача виникло право вимоги до відповідача ОСОБА_2, в порядку суброгації.
Суд вважає, що в частині стягнення відшкодування з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Провідна» необхідно відмовити, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2ст.1187 ЦК Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" у пункті 2 роз'яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Вина відповідача ОСОБА_2 підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2014 року.
Відтак, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника, яка була доведена, а тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню з ОСОБА_2 в розмірі 74 496 грн. 70 коп.
Щодо посилань позивача на норми частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України, що юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, тобто позивач вважає, що ОСОБА_1 повинен відшкодовувати збитки разом із ОСОБА_2, оскільки останній перебував у трудових відносинах з ОСОБА_1
Однак суд не може погодитись з позивачем, виходячи з наступного.
З урахуванням місця проживання даного працівника, а саме: АДРЕСА_1, він виконував доручення виключно на території Кіровоградської області та міста Кіровоград.
24 вересня 2015 року трудовий договір було розірвано за згодою сторін та відповідно знято з реєстрації Кременчуцьким МРЦ. Того ж дня, ОСОБА_2 повернув транспортний засіб. Жодних претензій до його технічного стану не було, про будь-які дорожньо-транспортні транспортні пригоди за участю зазначеного транспортного засобу ОСОБА_1 не повідомлялось.
ОСОБА_2 про зазначену дорожньо-транспортну пригоду не повідомляв, жодних доручень щодо надання послуг в с. Гереженівка Уманського району Черкаської області він не виконував, про підстави перебування його у Черкаській області ОСОБА_1 не відомо. Більше того, ні страхова Компанія «Країна» (страхувальником якої на той час я був), ні позивач по справі, з ОСОБА_1 з приводу ДТП не зв'язувався, для прийняття участі при проведені автотоварознавчого дослідження останній не запрошувався.
Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків.
Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.
При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.
Зазначена правова позиція визначена у постанові цивільної палати Верховного суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-229цс14.
Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що жодних доручень ОСОБА_2 17 квітня 2014 року в с. Гереженівка Уманського району Черкаської області не виконував, а також те, що з 21 квітня 2011 року по 24 вересня 2015 року саме в розпорядженні останнього знаходився автомобіль НОМЕР_1, в задоволені позовної заяви в частині стягнення з ОСОБА_1, шкоди, заподіяної в результаті ДТП прошу відмовити.
В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу Україниз відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 744,96 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 215-218 ЦПК України, суд
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» 744 грн. 96 коп. у повернення сплаченого судового збору.
В частині позовних вимог до ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом після подання заяви про перегляд рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м.Кременчука протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя