АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4643/16 Справа № 201/625/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_4, про захист прав споживача, визнання кредитного договору в частині недійсним та зобов'язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_4, про захист прав споживача, визнання кредитного договору в частині недійсним та зобов'язання вчинити певні дії(а.с.2-12).

Позивач зазначав, що 10 листопада 2006 року між ним, ОСОБА_3, та Акціонерним товариством «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №1768ДИ021К, відповідно до якого банк надав позичальникові кредит у сумі 59 315,00 доларів США під 10,30% річних для задоволення особистих потреб, а саме на оплату частки нерухомого майна. Валютою кредитування та погашення кредитних зобов'язань визначено іноземну валюту долар США.

У забезпечення виконання умов кредитного договору №1768ДИ021К від 10 листопада 2006 року укладено договір іпотеки №1768ДИ0213, згідно якого на виконання п.2.1 кредитного договору він надав банку у іпотеку свою власність, нерухоме майно: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ринкова вартість якої складає 352 401,00 грн.

Також у забезпечення виконання боргових зобов'язань за кредитним договором №1768ДИ021К від 10 листопада 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 10 листопада 2006 року укладено договір поруки №1768ДИ021П, згідно якого поручитель зобов'язалася солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_3 існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Кредитний договір на думку позивача не містить умов припинення договору, детального розпису загальної вартості кредиту, не вказана вся сума кредиту, яку потрібно повернути, не вказано всі умови кредитування, можливість надання кредиту в іншій валюті, умови повернення боргу, порушено формування ціни договору.

Також ОСОБА_3 зазначає, що умови договору про можливість банку вимагати дострокового повернення кредиту є дискримінаційними, несправедливими є положення про можливість підвищення відсоткової ставки, видачі кредиту в іноземній валюті. Фактично працівник банку при укладанні договору тиснув на нього психологічно та допустив обман стосовно умов і правил кредитування; договір не містить всіх передбачених законодавством умом і правил, що вимагаються законодавством про захист прав споживачів для договору споживчого кредиту.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що підписання договору про надання споживчого кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та його прав, як споживача послуги з боку АКІБ «УкрСиббанк», договір не відповідає його внутрішній волі, що АКІБ «УкрСиббанк» допущено порушення положень ст.ст.11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просив на підставі ст.ст.203,215,236,524,548 ЦК України визнати таким, що порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» і не відповідають чинному законодавству п.1.1., п.1.3.1. кредитного договору №1768ДИ021К від 10 листопада 2006 року в частині валюти кредитування, валюти виконання зобов'язання за кредитним договором, а також права перегляду банком розміру відсоткової ставки(її підвищення); визнати недодержання ПАТ «УкрСиббанк» вимог, що стосуються до правочинів; зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» привести договір про надання споживчого кредиту №1768ДИ021К від 10 листопада 2006 року у відповідність до чинного законодавства України.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено(а.с.241-148, т.1).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, представник ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.1-11, т.2).

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 60 ЦПК україни передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України.

За правилами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до положень ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом роз'яснень, наведених в п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав Основний закон держави не встановлює.

Згідно вимог ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Згідно зі ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

По справі встановлено, що 10 листопада 2006 року ОСОБА_3 уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», договір споживчого кредиту №1768ДИ021К, за умовами якого позичальник отримав кредит в іноземній валюті у розмірі 59 315,00 доларів США строком до 09.11.2027 року(а.с.14-17).

Цільове призначення вказаного кредиту - для придбання нерухомого майна.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається: порука згідно договору поруки №1768ДИ021К від 10 листопада 2006 року; застава нерухомого майна, що належить до житлового фонду, згідно договору іпотеки №1768ДИ0213 від 10 листопада 2006 року(а.с.14-17).

Як видно із справи, 24 грудня 2001 року Національний Банк України видав Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» банківську ліцензію №75, зареєстровану Національним Банком України 28 жовтня 1991 року за №57, на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Дозвіл №75-2, зареєстрований Національним Банком України 28 жовтня 1991 року за №57, який має банківську ліцензію за №75, видану Національним Банком України 24 грудня 2001року, на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", згідно з додатком до дозволу №75-2 від 19 листопада 2002року, що містить перелік операцій, які має право здійснювати Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк»(а.с.89-92).

Таким чином, зазначений Банк на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мав право станом на час укладання спірного договору кредиту, тобто станом на 10 листопада 2006 року, здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, здійснення таких операцій в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Факт отримання грошових коштів за договором кредиту №1768ДИ021К від 10 листопада 2006 року та придбання нерухомого майна за отримані грошові кошти ОСОБА_3 не заперечував.

Наведені обставини свідчать, що при укладенні спірного кредитного договору позичальник з'ясував умови, на яких він укладається, у тому числі умови, що саме він, позичальник, несе усі валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором. Факт зростання курсу долара США - валюти кредиту, на що посилається позивач, сам по собі не є підставою для визнання кредитного договору в зазначеній позивачем частині недійсними, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладення договору зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют та можливість отримання кредиту в національній валюті.

Крім того, із справи вбачається, що отримавши кредит в іноземній валюті, ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за договором не виконував, у зв'язку з чим станом на 01 червня 2010 року склалась заборгованість.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» борг в розмірі 421258,46 грн.(а.с.237-238 т.1).

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суми заборгованості, суд виходив із умов кредитного договору №1768ДИ021К від 10 листопада 2006 року та положень діючого законодавства, що регулюють правовідносини щодо виконання зобов'язань та правових наслідків порушення зобов'язання.

Вказаним судовим рішенням встановлені обставини щодо отримання ОСОБА_3 грошових коштів у іноземній валюті - 59315,00 доларів США за укладеним між ним та АКІБ «УкрСиббанк» кредитним договором №1768ДИ021К від 10 листопада 2006 року та наявність заборгованості у зв'язку з невиконанням умов договору.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України встановлені судовим рішенням обставини, зокрема, і в частині умов договору, не доказуються при розгляді даної справи, у якій беруть участь ті самі особи щодо яких встановлені зазначені обставини. Таким чином, перевіривши доводи позивача, суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не можуть бути взяті до уваги, оскільки правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом, а за обставин, на які посилався позивач, та при наявності судового рішення про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором закон не пов'язує можливість визнання угоди недійсною, а відтак суд прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання кредитного договору в оспорюваній частині недійсним. Доводи апеляційної скарги, в якій наведені обставини позовної заяви, не спростовують висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та положенням діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -