Справа № 750/4499/16-ц
Провадження № 2/750/1598/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого судді Супруна О.П.

за участю секретаря Носенко М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської державної сільськогосподарської машино-технічної станції, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

04 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому проситьстягнути солідарно з ОСОБА_2 та Чернігівської державної сільськогосподарської машинно-технологічної станції на свою користь 119 285,8 грн.

Позов обґрунтовує тим, що відповідно до договору позики під процент від 10 червня 2013 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 9 000 доларів США у борг, а поручителем виступила Чернігівська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція. В подальшому ОСОБА_3 відступив право вимоги позивачу за договором про відступлення права вимоги від 28.05.2014.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.12.2014 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором № 8/04 про відступлення права вимоги від 28.05.2014 в розмірі 105 930 грн.

Враховуючи, що на даний час заборгованість не погашена, позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку проценти відповідно до п. 1.2.2 договору по зики під процент від 10.06.2013 у період з вересня 2015 року по травень 2016 року в сумі 119 285,8 грн., виходячи з розміру заборгованості в сумі 105 930 грн. згідно рішення суду, яке набрало законної сили 29.12.2014.

У судове засідання сторони не зявились, у поданих до початку судового засідання письмових заявах просили розглянути справу за їх відсутності, позивач позов підтримав, представник Чернігівської державної сільськогосподарської машино-технічної станції позов визнав, представник ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір позики під процент від 10 червня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_3 позичив кошти ОСОБА_2 в сумі 9 000 доларів США, а поручителем виступила Чернігівська державна сільськогосподарська машинно-технологічна станція.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.12.2014 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором № 8/04 про відступлення права вимоги від 28.05.2014 в розмірі 105 930 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 610 та 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1.2 Договору позики під процент від 10.06.2013 позикодавець має право на одержання від позичальника три проценти від суми позики.

Пунктом 1.2.1 вищевказаного договору встановлено, що проценти виплачуються у валюті позики щомісячно в строк до 30 числа кожного наступного місяця, який слідує за місцем укладання даного договору.

Доводи позивача про несплату позичальником процентів згідно умов договору ніяким чином не спростовані.

Згідно п. 1.2.2 Договору від 10.06.2013 у разі несплати або несвоєчасної сплати позичальником процентів від суми позики у визначений п. 1.2.1 Договору строк, сторони домовились, що належні до виплати проценти від суми позики будуть складати шість процентів.

Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком суми заборгованості по процентах відповідно до умов договору за період з вересня 2015 року по травень 2016 року в розмірі 119 285,8 грн., який не оспорювався відповідачами, та вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ч. ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що з відповідачів підлягає стягненню у солідарному порядку заборгованість в розмірі 119 285,80 грн.

У звязку із задоволенням позову,з відповідачів на користь держави належить стягнути судові витрати по 596,43 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 554, 598, 610, 612, 1046, 1048 ЦК України, ст. ст.10, 60, 88, 209, 212, 213, 292, 294 ЦПК України, суд

в ирішив:

Позов ОСОБА_1 до Чернігівської державної сільськогосподарської машино-технічної станції, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Чернігівської державної сільськогосподарської машинно-технологічної станції на користь ОСОБА_1 заборгованістьу сумі 119285 (сто девятнадцять тисяч двісті вісімдесят пять) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та Чернігівської державної сільськогосподарської машинно-технологічної станції на користь держави судовий збір в сумі по 596 (пятсот девяносто шість) грн. 43 коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі через Деснянський районний суд м. Чернігова апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.П. Супрун