Справа № 128/1833/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2016 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

В складі: головуючого судді Ганкіної І.А.

При секретарі: Шеванюк О.О.

Пред-ві позивача адвокаті: ОСОБА_1

Відповідачі ОСОБА_2

Пред-ві відповідача ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області , ОСОБА_2 про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, -

Встановив:

ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, посилаючись на те, що вона ОСОБА_4 є онукою ОСОБА_6. 15.12.2010р. ОСОБА_6 помер, залишивши заповіт, згідно якому заповідав позивачці все майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося. У встановлений законом строк ОСОБА_4 прийняла спадщину, звернувшись до Першої Вінницької державної нотаріальної контори. На даний час отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину квартири. Ще за життя померлий ОСОБА_6 був членом ДЖО «Вінницькі хутори -1» садового товариства «Азимут» та у його користуванні перебувала земельна ділянки № 51. 22.05.2010 р. у зв'язку з неможливістю слідкувати за земельною ділянкою за станом здоров'я, ОСОБА_6 подав заяву про виключення його із членів товариства на користь позивачки. Одночасно ОСОБА_4 подала заяву про включення її до складу ДЖО «Вінницькі хутори -1» садового товариства «Азимут». Будучи членом садового товариства позивачка приватизувала земельну ділянку площею 0,0362 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 677105. В січні 2015 року до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до позивачки про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування звернувся її батько, ОСОБА_2. Із доданих до позовної заяви документів вона дізналася про існування Державного акту на право приватної власності на землю від 29.09.1998 р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1886, виданого на ім'я померлого ОСОБА_6. Підставою видачі у даному акті зазначено рішення 16 сесії 22 скликання ОСОБА_5 сільської Ради народних депутатів від 17.10.1997р. ОСОБА_4 вважає, що зазначений Державний акт на право приватної власності на землю недійсним, з огляду на наступне.

Правовідносини щодо отримання земель в приватну власності в 1997-1998 р.р. регулювалися ЗК України (1990р.) та Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно ст. 17 ч. 1 ЗК України «Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки». Згідно ст. 17 ч. 3 ЗК України «громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї».

Дана стаття ЗК України регулює також і порядок розгляду заяви щодо передачі громадян земель приватну власність. За наслідками розгляду поданих заявником матеріалів та документів відповідна Рада народних депутатів приймає рішення щодо передачі земельної ділянки у власність громадян. Таким чином, передача земельної ділянки у власність здійснювалася за заявою зацікавленого громадянина на підставі рішення Ради народних депутатів.

Згідно ст. 3 ч. 3 Закону України «Про звернення громадян» «заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності».

Згідно ст. 5 ч. 5 Закону України «Про звернення громадян» «письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати». Втім, ОСОБА_6 ніколи не подавав заяв до ОСОБА_5 сільської Ради народних депутатів про передачу йому у власність земельної ділянки, ОСОБА_5 сільська Рада народних депутатів ніколи не приймала рішень що щодо передачі йому земельної ділянки. Крім того, ОСОБА_6 ніколи його сам особисто не отримував. Таким чином, оспорюваний Державний акт від 29.09.1998р. виданий за відсутності правових підстав.

З огляду на вищевикладене позивач звернулась з даним позовом до суду, яким просить визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю від 19.09.1998р., виданий на імя ОСОБА_6 на підставі рішення 16 сесії 22 скликання ОСОБА_5 сільської Ради народних депутатів від 17.10.1997р. зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1886.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала в межах заявлених вимог та на підставах зазначених у позовній заяві. Також суду показала, що як було зясовано після дослідження матеріалів рішення сільської ради від 17.10.1997р. доказу того, що сільською радою постановлялося рішення про видачу державного акту на імя ОСОБА_6 не здобуто. Доказу отримання сільською радою особистого звернення ОСОБА_6 про приватизацію ним земельної ділянки також не має, так як про приватизацію землі ОСОБА_6 не звертався. За життя ОСОБА_6 ніколи державний акт не отримував і його підпис у книзі видачі державних актів у сільській раді відсутній, тому позивач в особі свого представника просить визнати Державний акт на право власності на земельну ділянку від 29.09.1998р. виданий на імя ОСОБА_6 на підставі рішення 16 сесії 22 скликання ОСОБА_5 сільської Ради народних депутатів від 17.10.1997р. недійсним.

Відповідач ОСОБА_5 сільська рада Вінницького району та області попередньо подали заяву про слухання справи у їх відсутність. При розгляді справи покладаються на думку суду.

Відповідач ОСОБА_2, та його представник ОСОБА_3 заперечили щодо задоволення даних позовних вимог, оскільки вважають, що даний державний акт виданий з дотриманням правових норм, підстави для визнання його недійсним відсутні. При цьому, відповідач суду показав, що в той час приватизувалися сотні земельних ділянок і він особисто знає, що ОСОБА_6, який був його батьком, приватизував належну йому земельну ділянку в садовому товаристві. Відсутність його прізвища у рішенні сільської ради вважає помилкою, та стверджує, що рішення про приватизацію земельної ділянки сільською радою виносилося, якщо не за рішенням сільської ради від 17.10.1997р., то в іншу сесію. Зазначив, що державний акт був виготовлений за технічною документацією, та виданий на законних підставах, тому в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши подані докази, суд встановив наступне:

15 грудня 2010 року помер спадкодавець ОСОБА_6, актовий запис № 3238, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 187623 від 16.12.2010 року, виданого Відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ у Вінницькій області (а.с.4).

За свого життя ОСОБА_6 вчинив заповіт, яким все своє майно заповіт ОСОБА_4.

Заповіт посвідчений 19.12.2008 р. державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 1-410 (а.с.8).

Заповіт є чинним, в судовому порядку оспорений не був.

За життя померлий ОСОБА_6 був членом ДЖО «Вінницькі хутори -1» садового товариства «Азимут» та у його користуванні перебувала земельна ділянки № 51. 22.05.2010 р.

22.05.2010 року у зв'язку з неможливістю слідкувати за земельною ділянкою за станом здоров'я, ОСОБА_6 подав заяву про виключення його із членів товариства на користь позивачки (а.с.6).

22.05.2010 року ОСОБА_4 подала заяву про включення її до складу ДЖО «Вінницькі хутори -1» садового товариства «Азимут» (а.с.7).

Будучи членом садового товариства ОСОБА_4 приватизувала земельну ділянку площею 0,0362 га, на підставі рішення Вінницької міської ради №596 від 27.12.2011р., що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 677105 (а.с.8).

Довідкою № 95 від 26.06.2010 року, виданою ГО «Вінницьке міське ДЖО «Вінницькі Хутори -1», підтверджується факто того, що ОСОБА_4 дійсно є членом ГО «Вінницьке міське ДЖО «Вінницькі Хутори -1» СТ «Азимут», будинок № 51, земельна ділянка (0,04 га) № 51 (а.с.9).

Згідно повідомлення виконкому ОСОБА_5 сільської ради Вінницького району Вінницької області від 02.03.2015 року № 5, зазначено, що в протоколі 16 сесії 22 скликання ОСОБА_5 сільської ради від 17.10.1997 року не приймалося рішення, що стосується гр. ОСОБА_6 та передачі земельної ділянки 0,0400 га, розташованої на території ОСОБА_5 сільської ради масив Вінницькі Хутори -1 СТ «Азимут» (а.с.10, 71).

В судовому засіданні за запитом суду було оглянуто в оригіналі матеріали до рішення 16 сесії 22 скликання ОСОБА_5 сільської ради від 17.10.1997 року, а саме, протокол сесії і прізвище заявника ОСОБА_6, як особи яка звернулася до ради про приватизацію земельної ділянки не виявлено.

Також не є виявленим наявність постановлення рішення 16 сесії 22 скликання ОСОБА_5 сільської ради від 17.10.1997р. відносно вказаної особи про передачу земельної ділянки у власність.

За відповіддю Подільського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру №472 від 04.05.2016р. роботи по виконанню технічної документації на земельну ділянку №51 СТ «Азимут» в с. Вінницькі Хутори в 1997-1998рр. на імя ОСОБА_6 підприємство не виконувало.

Визначаючись щодо заявлених вимог суд враховує, що на час видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 29.09.1998р. на імя ОСОБА_6 на підставі рішення 16 сесії 22 скликання ОСОБА_5 сільської Ради народних депутатів від 17.10.1997р. правовідносини щодо приватизації земельних ділянок регулювалися ЗК України (1990р.) та Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок».

Згідно ст. 17 ч. 1 ЗК України (ред.1990 р.)«Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки». Згідно ст. 17 ч. 3 ЗК України «громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї».

За наслідками розгляду поданих заявником матеріалів та документів відповідна Рада народних депутатів приймала рішення щодо передачі земельної ділянки у власність громадян. Тобто, передача земельної ділянки у власність здійснювалася виключно за заявою зацікавленого громадянина на підставі рішення Ради народних депутатів.

Згідно оглянутих в суді матеріалів до рішення 16 сесії 22 скликання ОСОБА_5 сільської ради від 17.10.1997р. доказу звернення ОСОБА_6 з заявою про передачі земельної ділянки у власність не вбачається. Прізвище особи «ОСОБА_6М.» є відсутнім у списку осіб, яким було передано земельні ділянки у власність за вищевказаним рішенням сільської ради (а.с.71,128-139).

Вказаний список був оглянутий в оригіналі в судовому засіданні у повному обсязі.

Згідно канцелярської книги видачі державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_5 сільської ради підпис ОСОБА_6 щодо отримання ним державного акту на землю є відсутнім (а.с.41-42).

Відомості про реєстрацію заяви ОСОБА_6 про приватизацію земельної ділянки також суду не подані.

Згідно ст. 3 ч. 3 Закону України «Про звернення громадян» «заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності».

Згідно ст. 5 ч. 5 Закону України «Про звернення громадян» «письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати».

За ст.22 ЗК України ( в ред.1990 р.) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними

організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і

одержання документа, що посвідчує це право.

У відповідності до ст.23 ЗК України ( в ред.1990 р.) Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних

депутатів.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).

За нормативними положеннями ст.116,126 ЗК України було отримано право власності на земельну ділянку позивачкою по справі.

Таким чином, судом встановлено, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Розглядаючи дану цивільну справу, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

За даних обставин суд приходить до висновку, що позивачем є доведеною та обставина, що рішення 16 сесії 22 скликання ОСОБА_5 сільської ради від 17.10.1997р. відносно ОСОБА_6 про передачу земельної ділянки у власність не приймалося та Державний акт на право приватної власності на землю від 19.09.1998р., виданий на імя ОСОБА_6 на підставі рішення 16 сесії 22 скликання ОСОБА_5 сільської Ради народних депутатів від 17.10.1997р. ОСОБА_6 отриманий не був.

Оскільки, постановлення рішення ОСОБА_5 сільської Ради про передачу даної земельної ділянки у приватну власність та видачу державного акту є обовязковою передумовою виникнення права на передачу земельної ділянки у власність суд вважає, що Державний акт на право приватної власності на землю від 19.09.1998р., виданий на імя ОСОБА_6 на підставі рішення 16 сесії 22 скликання ОСОБА_5 сільської Ради народних депутатів від 17.10.1997р. зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1886 виданий з порушенням закону, тому підлягає до визнання недійсним. Керуючись ст.ст.78,81, 154 ЗК України, ст.203,215 ЦК України, ст.17 ЗК України ( в ред.1990р.) ст.ст.11,15,59,60,203,209,213,214,223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити. Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю від 19.09.1998р. виданий на імя ОСОБА_6 на підставі рішення 16 сесії 22 скликання ОСОБА_5 сільської Ради народних депутатів від 17.10.1997р. зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1186.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 діб з моменту винесення рішення.

Суддя: