Справа № 683/367/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Бондарчук Л.А.

при секретарі Борикіній Л.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 12 серпня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №DNH4KS72840168, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 16531 грн. 68 коп. строком на 42 місяці по 12 лютого 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту.

ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе зобов»язання за кредитним договором внаслідок чого станом на 16 січня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 38787 грн. 84 коп., з яких: 4913 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом; 14817 грн. 08 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 16734 грн. 48 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1823 грн. 23 коп. штраф (процентна складова).

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» знову звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 і просить стягнути з нього заборгованість за тим же договором кредиту в сумі 20432 грн. 29 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачем 12 серпня 2006 року укладено договір кредиту №DNH4KS72840168, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 16531 грн. 68 коп. на строк до 12 лютого 2010 року зі сплатою відсотків з користування кредитом в сумі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. У зв»язку із порушенням відповідачем зобов»язання за договором кредиту у нього станом на 25 серпня 2015 року виникла заборгованість в сумі 57770 грн. 97 коп., з яких: 4913 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом; 20575 грн. 17 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 32282 грн. 75 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором. Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 29 квітня 2014 року з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» була стягнута заборгованість за цим же договором кредиту на суму 38787 грн. 84 коп., а тому різниця становить 18983 грн. 13 коп., яку просить стягнути з відповідача.

Крім того, просить також стягнути 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 949 грн. 16 коп. штрафу (процентна складова), а всього 20432 грн. 29 коп.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 21 грудня 2015 року цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 20432 грн. 29 коп. об»єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 38787 грн. 84 коп. (а.с.115).

В ході судового розгляду справи позивач уточнив заявлені позовні вимоги і остаточно просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту №DNH4KS72840168 від 12 серпня 2006 року, яка виникла станом на 25 серпня 2015 року в розмірі 59545 грн. 38 коп., з яких: 4913 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом; 20575 грн. 17 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 32282 грн. 75 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1274 грн. 41 коп. штраф (процентна складова) (а.с.133-134).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, надавши повноваження на представництво своїх інтересів в суді адвокату ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позову та застосувати у даній справі строк позовної давності. При цьому посилається на те, що за умовами договору кінцевий термін повернення кредиту 12 лютого 2010 року, останній платіж ОСОБА_3 було здійснено 30 листопада 2009 року, а до суду позивач звернувся лише у лютому 2014 року, тобто поза межами трирічного строку. Вказує, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які додані до заяви на отримання кредиту і пунктом 5.5 яких установлено позовну давність у п»ять років, не містять підпису ОСОБА_3 Підписуючи заяву, ОСОБА_3 не був ознайомлений саме з цими Умовами, а ті Умови, з якими він був ознайомлений при підписанні заяви, не містили збільшений строк позовної давності. Крім того, у заяві позичальника від 12 серпня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 серпня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DNH4KS72840168, який складається із Заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифів. Датою укладення договору є дата підписання позичальником заяви.

Згідно умов вищезазначеного договору кредиту ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 16531 грн. 68 коп. строком на 42 місяці по 12 лютого 2010 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Загальний щомісячний платіж становив 598 грн. 31 коп., який відповідач повинен був сплачувати з 21 по 28 число кожного місяця для погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.

Таким чином, сторони встановили як кінцевий строк повернення кредиту 12 лютого 2010 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, тобто умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця зазначеного, як кінцевий строк повернення кредиту 12 лютого 2010 року.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ОСОБА_3 неналежно виконував умови кредитного договору й останній платіж на погашення кредиту ним було здійснено 30 листопада 2009 року, внаслідок чого станом на 25 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 59545 грн. 38 коп., з яких: 4913 грн. 05 коп. - заборгованість за кредитом; 20575 грн. 17 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 32282 грн. 75 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1274 грн. 41 коп. штраф (процентна складова).

Зі змісту заяви позичальника №DNH4KS72840168 від 12 серпня 2006 року вбачається, що ОСОБА_3 ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та погоджується з ними.

У п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які додані позивачем до позовної заяви, установлено позовну давність по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором тривалістю у 5 років.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_2 заявила письмове клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису ОСОБА_3 При цьому, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору №DNH4KS72840168 від 12 серпня 2006 року діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції,

що передбачає збільшення строку позовної давності, і що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності саме в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст пунктів 2.2 та 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах, доданих до позовної заяви, і в заяві позичальника від 12 серпня 2006 року, містять розбіжності.

Крім того, у заяві позичальника від 12 серпня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У звязку із цим доводи відповідача про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна визнати необґрунтованими, а такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 12 серпня 2006 року.

Саме до цього зводиться правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року справа №6-16цс15, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов»язковою для всіх судів України.

Отже, в даному випадку слід виходити із загального строку позовної давності у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 30 листопада 2009 року, кінцевий строк повернення кредиту 12 лютого 2010 року, з позовом до суду про стягнення заборгованості позивач звернувся 04 лютого 2014 року (а.с.15), тобто поза межами визначеного законом трирічного строку звернення до суду. При цьому, позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що цей строк було ним пропущено з поважних причин.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту №DNH4KS72840168 від 12 серпня 2006 року, яка виникла станом на 25 серпня 2015 року в сумі 59545 грн. 38 коп. слід відмовити в зв»язку із пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦК України, ст.ст.253, 256-259, 261, 526, 1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KS72840168 від 12.08.2006 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: