АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

01 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Семенюк Т.А., Саліхова В.В.,

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі представника НауменкоОрисі Вікторівни

на заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 31 серпня 2016 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

ВСТАНОВИЛА :

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 31.08.2016 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду Науменко О.В., діючи від імені та в інтересах ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за довіреністю, подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування заочного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, таким, що ухвалене за неповного з'ясування та невірного встановлення обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що суд неправомірно застосував строки позовної давності, оскільки жодних заяв про їх застосування від відповідача до суду першої інстанції не надходило. Вказує, що суд неправомірно не взяв до уваги при ухваленні рішення розрахунок заборгованості за кредитним договором, оскільки він є повним, містить інформацію щодо дат та сум планового та фактичних погашень, простроченої заборгованості, кількості днів прострочки, пені та залишку заборгованості, а також формулу нарахувань. Вказаний розрахунок жодними належними та допустимими доказами не був спростований, а відтак, суд першої інстанції повинен був взяти його до уваги про розгляді справи.

До суду апеляційної інстанції сторони,будучи належним чином повідомленими ( а.с.201,202), не з'явилися. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не був доведений розмір заборгованості відповідача перед банком, оскільки розрахунок заборгованості, що міститься в матеріалах справи, не є первинним бухгалтерським документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», а тому не є належним доказом по справі. Окрім цього, суд першої інстанції вважав, що позивачем був пропущений трирічний строк на звернення до суду із даним позовом, а тому він задоволенню не підлягає.

Проте колегія суддів у повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції не може.

Відповідно до ст. ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, 10.08.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 був укладений кредитним договір № 014/4006/74/42612. Відповідно до пп. 1.1., 1.2., 1.4. договору, кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 67 220,00 дол. США строк на 240 місяців з 10.08.2006 р. до 10.08.2026 р. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13,25% річних.

Пунктом 1.3. кредитного договору визначено, що погашення кредиту здійснюється наступним чином: - згідно Графіку погашення кредиту в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту згідно п.1.1. цього Договору; погашення відсотків та кредиту за користування кредитом здійснюється щомісячно за стандартною схемою; - згідно Графіку погашення кредиту ануїтетними платежами.

Згідно з п. 5.1. кредитного договору, ОСОБА_3 зобов'язалася здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п.1.3. договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 10 серпня 2026 року; щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне користування кредитних коштів на рахунок, вказаний у договорі.

Окрім цього, в матеріалах справи міститься копія платіжного календаря від 10.08.2006 р., що містить підписи ОСОБА_3 на кожному його аркуші, а відтак, їй було відомо про затверджений графік погашення заборгованості за кредитним договором та розмір щомісячних платежів, що підлягають сплаті.

25.06.2009 р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, було укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 014/4006/74/42612, пунктом 1 якої встановлено, що сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, у такому порядку: станом на дату укладення цієї додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 62572, 94 дол. США; станом на дату укладення цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, складає 3933, 05 дол. США, у тому числі 3933,05 дол. США - заборгованість з погашення процентів. Відповідно до вказаної додаткової угоди відбувається зміна строку погашення заборгованості, що не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику.

У пункті 2 додаткової угоди № 1 сторони домовились про те, що тимчасово на період з 15.07.2009 р. до 15.06.2010 р. зменшується розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного у графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди, у такому порядку: протягом строку кредитних канікул сукупна заборгованість позичальника по сплаті процентів за кредитом відповідно до умов кредитного договору становить 9465,16 дол. США. Вказана заборгованість підлягає сплаті позичальником шляхом здійснення щомісячних платежів у розмірах та в порядку, визначених вказаною додатковою угодою.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України 13.12.2010 р. кредитор і позичальник уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою було змінено умови погашення кредиту, зокрема строк кредиту був збільшений на 88 календарних місяці, у зв'язку з чим остаточний термін погашення кредиту встановлений до 10.12.2033 р.

Тимчасово на період з 15.12.2010 р. по 14.12.2011 р. сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в Графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до додаткової угоди (відстрочка сплати процентів) відповідно до умов, визначених додатковою угодою № 2.

Відповідно до п.3. додаткової угоди № 2 сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, у такому порядку: станом на дату укладення додаткової угоди № 2 фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 72 673,33 дол. США; станом на дату укладенні цієї додаткової угоди заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, складає 1 336, 35 дол. США, у тому числі 0 дол. США - заборгованість з погашення суми кредиту; та 1 336, 35 дол. США - заборгованість з погашення процентів.

Відповідно до п. 9 кредитного договору, за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань, зазначеного в цьому договорі.

Пунктом 6.5. кредитного договору визначено, що кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадком невиконання позичальником умов цього договору. Стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Банк умови договору виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти у визначеному кредитним договором розмірі, що ОСОБА_3 не оспорювалося.

Разом з тим, у порушення положень статті 1054 ЦПК України та умов укладеного договору і додаткових угод до нього , свої зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів у встановлені строки позичальник не виконував належним чином, в наслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 02.08.2014 року становила : заборгованість по сумі кредиту - 388, 04 дол. США; 4 130,20 дол. США - заборгованість по відсоткам.

05.08.2014 р. ОСОБА_3 засобами поштового зв'язку було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за вих. № 114-0-0-0-00/15-2502, якою було зобов'язано у 60-денний термін достроково повернути всю суму заборгованості.

Разом з тим, у встановлений строк заборгованість за кредитом не була сплачена.

А відтак, станом на 13.03.2015 р. заборгованість за кредитним договором складає 98 766, 78 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 2 134 948, 54 грн., з них:

- заборгованість за кредитом - 75 845, 42 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 1 639 479, 07 грн.;

- заборгованість за відсотками - 10 765, 63 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 232 710, 49 грн.;

- пеня за прострочення кредиту та відсотків - 12 155, 73 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 262 758, 98 грн.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Наявність заборгованості відповідачкою не заперечується.

Розрахунок заборгованості, поданий ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»» відповідачкою не спростований, свого розрахунку не подано, тому колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо того, що вказаний розрахунок є неналежним доказом у розмінні ст. 58 ЦПК України.

Колегія суддів також не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо пропуску позивачем трирічного строку на звернення до суду із даним позовом з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто упродовж дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Частиною 3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (синонім «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно- правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави стверджувати, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі суд не застосовує позовну давність (постанова Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року).

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

В матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності.

Відтак, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача з огляду на пропуск позовної давності не ґрунтується на вимогах матеріального права.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 р. у справі № 6-738цс15, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

У відповідності зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст.526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження відсутності у неї заборгованості.

За таких підстав, колегією суддів встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно до ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Отже, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом.

Разом із цим за змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Однак, вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій.

А відтак, позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають частковому задоволенню з огляду на те, що стягнення пені відповідно до діючого законодавства України можливе лише у валюті гривня.

За викладених обставин, з підстав визначених ст.309 ЦПК України, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про часткове задоволення позовних вимог яким з відповідачки на користь позивача стягується заборгованість за кредитним договором у розмірі 86 611,05 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 872 189, 56 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 75 845, 42 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 1 639 479,07 грн.; заборгованість за відсотками - 10 765, 63 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 232 710, 49 грн., а також пеню за прострочення кредиту та відсотків у розмірі 262 758, 98 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 673, 40 грн., які є документально підтверджені.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі представника Науменко Орисі Вікторівни задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 31 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту: Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 86 611,05 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 1 872 189, 56 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 75 845, 42 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 1 639 479,07 грн.; заборгованість за відсотками - 10 765, 63 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 232 710, 49 грн., а також пеню за прострочення кредиту та відсотків у розмірі 262 758, 98 грн.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 7 673,40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 373/1247/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 13704 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.