Справа № 450/2077/08 Головуючий у 1 інстанції: Матвієнко А.І.
Провадження № 22-ц/783/14/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.,

судді: Цяцяк Р.П., Шандра М.М.

секретар Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 грудня 20008 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2008 року позов ОСОБА_3 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 на будинок №48 по вул. Шевченка в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області.

Рішення оскаржила ОСОБА_2. В апеляційній скарзі покликається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції помилково вважає спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3, так як ОСОБА_4 29.08.1989 року склав заповіт на користь невістки ОСОБА_5, яка є матірю апелянтки ОСОБА_2. Вказує, що суд першої інстанції не дослідив матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_4, не зясував коло осіб, які проживали разом із спадкодавцем станом на день смерті та зробив висновок лише на підставі голослівних тверджень ОСОБА_3 Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2008 року скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач являється спадкоємицею першої черги за законом на майно свого батька; після його смерті вступила у фактичне володіння спадковим майном, зокрема будинком №48 на вул. Шевченка в с. Сокільники, а тому відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції від 1963 року) вважається такою, що прийняла фактично спадщину померлого ОСОБА_4, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про підставність та задоволення позову.

Проте з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 /дівоче прізвище ОСОБА_4 / ОСОБА_6 являється дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом про народження серії ЯВ №873632.

Згідно Свідоцтва про смерть серії І-СГ №161849, 25 вересня 1989 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина.

Із наданої відповіді ОКП «БТІ та ЕО» від 30.10.2008 року, на запит адвоката, убачається, що ОСОБА_4 на день смерті належав будинок №48 по вул. Шевченка в с. Сокільники. Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про право власності від 02.04.1987 року, виданого Виконкомом Пустомитівської районної ради згідно рішення №81 від 19.02.1987 року.

Відповідно до приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного чи невизнаного права у разі його порушення чи невизнання.

Згідно з правилами диспозитивності (ст. 11 ЦПК України)) суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до Цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529-531 ЦК УРСР.

Оскільки спадкодавець помер у вересні 1989 року, відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Системний аналіз положень Розділ VII «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК (в редакції 1963 Року) спадкоємець вважається таким що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у належному на день смерті свого батька будинку №48 по вул. Шевченка в с. Сокільники зареєстрованою не була, оскільки як свідчать записи у будинковій книзі, ОСОБА_4 (тепер ОСОБА_3) ОСОБА_6, знята з реєстрації у вказаному будинку (виписана) 05.11.1973 року. Даних про фактичне володіння згаданим будинком матеріали справи не містять і такі не здобуті судом апеляційної інстанції при розгляді справи. Доказів того, що позивач зверталась із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса, і їй було відмовлено, ОСОБА_3 суду також не надано.

Таким чином в силу ч.1 ст. 549 ЦК України позивач, хоча і являється спадкоємицею першої черги, проте не вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4, оскільки у фактичне володіння майном не вступила.

При вирішенні справи суд першої інстанції залишив поза увагою, що у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем.

Відповідно до положень ЦПК України участь сторін у цивільному процесі зумовлена тим, що судовий спір має місце саме між ними і його вирішення впливає безпосередньо на їх права чи обов'язки.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Як вбачається із матеріалів справи до участі в якості відповідача позивачем залучено ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», яке не є належним відповідачем, так як вирішення даного спору, при наявності інших спадкоємців, не порушує його прав та інтересів. Крім того, доказів того, що реєстраційний орган якимось чином порушує, не визнає або оспорює права позивача, остання суду не надала.

З наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання права власності в порядку спадкування слід відмовити, оскільки, вирішуючи спір, суд першої інстанції не зясував коло спадкоємців, які прийняли спадщину, та не вирішив питання щодо належного кола відповідачів..

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову у задоволення позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307 , п.4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 219 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 грудня 2008 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_3 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

.

Головуючий суддя

Судді