Справа № 742/1053/16-ц Провадження № 22-ц/795/1165/2016 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції -Зарічна Л. А. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Кузюри Л.В., Мамонової О.Є.,
при секретарі:Шапко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виселення без надання іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 квітня 2016 року та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Виселити ОСОБА_6 з будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України. Так, на думку апелянта, щодо ОСОБА_6 Прилуцьким ВП ГУНП застосовувався захід попередження, що підтверджується висновками від 19.02.2015 про результати розгляду заяв ОСОБА_5. Проте, вжиті заходи впливу не дали позитивного результату і відповідач надалі продовжує порушувати правила співжиття. Судом не звернуто увагу на даний факт, а також на приписи п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 № 12 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України».

Позивач в судове засідання не з'явився. Про час розгляду справи він та його представник були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення 25.05.2016 та 28.05.2016 поштових відправлень.

Відповідач та її представник належним чином були повідомлені про час розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення 25.05.2016 та 26.05.2016. поштових відправлень. В письмових запереченнях відповідач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення та розглянути справу без її участі та участі її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що жоден із наданих позивачем документів не містить дані про застосування до відповідача офіційного попередження за недопущення протиправних дій до особи (власника житла). Також, позивачем не було надано доказів системності та повторності порушення правил співжиття відповідачем.

Такий висновок суду повністю відповідає матеріалам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Так, судом по справі встановлено, що ОСОБА_5 є власником будинку АДРЕСА_1, який був збудований позивачем та зареєстрований на праві особистої власності на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві власності від 29.08.1990 року.

З копії Домової книги вбачається, що в даному будинку зареєстровані ОСОБА_5, 1942 року народження, - позивач по справі, ОСОБА_6, 1968 року народження, - відповідач по справі, ОСОБА_8, 1990 року народження, та ОСОБА_9, 1998 року народження, які є синами сторін у справі.

Також, судом встановлено і не заперечувалось сторонами у справі, що відповідач ОСОБА_6 вселилася у вказаний будинок як цивільна дружина позивача.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння.

За змістом ст. 157, 116 ЖК Української РСР якщо члени сім'ї власника житла або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз'яснено Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖЕК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Водночас, статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

На підставі аналізу наведених положень законодавства та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для виселення з підстав систематичного порушення правил співжиття та антигромадської поведінки необхідна обов'язкова ознака систематичності, тобто вчинення таких дій два та більше разів з відповідними заходами попередження.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово звертався до Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області із заявами щодо ОСОБА_6 Ці звернення стосувалися обопільних сварок, спиляного сином позивача дерева у дворі, шкоди, що завдала невідома собака, яка «подавила» курей (а.с.14-17).

Судом встановлено, що офіційних попереджень за результатами проведених перевірок правоохоронними органами по відношенню до ОСОБА_6 не виносилось. Посилання апелянта на висновок ДІМ Прилуцького МВ УМВС від 19.02.2015 є безґрунтовним, оскільки він не містять даних щодо винесення такого офіційного попередження. В цьому висновку мова йде лише про пропозицію ДІМ Прилуцького МВ УМВС провести зі ОСОБА_6 профілактичну бесіду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що підстави для виселення відповідача із спірного будинку відсутні.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 квітня 2016 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: