АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3328/16 Справа № 202/3091/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

При секретарі - Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору № K2P6AE00000018 від 18.07.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 19 817,68 дол. США, зі сплатою за користування ними відсотків у розмірі 17,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.07.2013 року, проте в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання договору поруки з ОСОБА_3 та ПАТ "Акцент-Банк", у зв'язку з чим вони є солідарним відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом.

Відповідач порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 46 232,95 дол. США, що за курсом 7,99 відповідно до повідомлення НБУ від 21.01.2014 року складає 369 401,20 грн., судові витрати та витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200,00 грн. з ОСОБА_2

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № K2P6AE00000018 від 18.07.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 19 817,68 дол. США, зі сплатою за користування ними відсотків у розмірі 17,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.07.2013 року.

Зобов'язання позичальника, що випливали зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання договору поруки з ОСОБА_3 та ПАТ "Акцент-Банк", договір поруки № 167 від 20.10.2010 року та договір поруки №б/н від 18 липня 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів отримання відповідачкою ОСОБА_2 будь-яких коштів за кредитним договором, доказів сплати коштів відповідачем за даним кредитним договором, а заявлені позивачем вимоги спростовуються матеріалами справи.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Як видно з матеріалів справи, банк, звертаючись до суду з позовом, на обґрунтування своїх вимог надав розрахунок заборгованості (а.с. 5), згідно якого наявна заборгованість за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2, який є одним з видів доказів, відповідно до ст.ст. 57,64 ЦПК України.

Крім того, висновок суду про ненадання банком доказів отримання відповідачем кредиту спростовується мотивувальною частиною рішення суду, у якій суд вказав про отримання відповідачем кредиту і наявної на 21 січня 2014 року заборгованості.

Також матеріали справи не містять заперечень щодо видачі кредиту з боку відповідача.

Вирішуючи спір, суд на вказані обставини справи уваги не звернув, у разі недостатності доказів, не роз'яснив банку його права та обов'язки щодо подання додаткових доказів та наслідки їх ненадання, відповідно до ст.ст. 10,11 ЦПК України та помилково дійшов висновку про ненадання позивачем доказів отримання відповідачкою будь-яких коштів за кредитним договором, доказів сплати коштів за даним договором.

Більш того, видача кредиту підтверджується також доданими до апеляційної скарги меморіальними ордерами та випискою з особистого рахунку.

Як видно з матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість за нею станом на 21.01.2014 року склала 47 484,51 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 379 401,24 грн.), в тому числі:

- заборгованість за кредитом - 13 130,82 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 104 915,25 грн.);

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 5 429,51 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 43 381,78 грн.);

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 238,95 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 9 899,21 грн.);

- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 25 394,26 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 202 900,14 грн.);

- штраф (фіксована частина) - 31,29 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 250 грн.);

- штраф (процентна складова) - 2 259,68 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 18 054,84 грн.).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

При цьому положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Відповідно до ч.2 ст.616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Положення ст. 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може.

Як видно з умов кредитного договору, позичальник зобов'язаний погашати кредит щомісячними платежами, а згідно наданого до позову розрахунку вбачається, що порушення умов договору щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом відповідачем почали допускатись ще з перших місяців укладення кредитного договору, однак, на протязі тривалого часу позивач не вживав заходів щодо погашення заборгованості за кредитним договором у встановленому законом порядку, сприяючи тим самим збільшенню розміру заборгованості та, відповідно, пені.

ПАТ КБ "Приватбанк" нараховано пеню в розмірі 25 394,26 дол. США, а заборгованість по тілу кредиту 13 130,82 дол. США.

Отже, установивши, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, а також, що внаслідок стягнення кредитної заборгованості, в тому числі і пені, розмір якої значно більший розміру заборгованості за кредитним договором, будуть порушені права відповідачів, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551, 616 ЦК України та зменшити розмір пені з 25 394,26 дол. СШАдо 13 130,82 дол. США.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року № 6-1120цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Враховуючи, що положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені, а тому пеня підлягає стягненню у національній валюті - гривні.

Таким чином, враховуючи курс долара США до гривні станом на день звернення до суду, пеня підлягає стягненню у розмірі 13 130,82 дол. США х 7.99 = 104 915,25 грн.

Крім того, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме пунктами 14.2., 14.3. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, а саме за порушення зобов'язань щодо сплати винагород, процентів та повернення основної суми кредиту, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктом 14.9. кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання, в тому числі і порушення зобов'язань щодо сплати винагород, процентів та повернення основної суми кредиту.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як видно з матеріалів справи, банком подано до суду позов, де одним з відповідачів є ПАТ "Акцент-Банк".

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745ц15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Вирішуючи спір, суд на вищевказані роз'яснення уваги не звернув, належним чином не перевірив чи підлягають заявлені вимоги позовної заяви розгляду за правилами цивільного судочинства та на порушення вимог ст. 12 ГПК України, помилково розглянув справу в частині позовних вимог банку до ПАТ "Акцент-Банк" в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати, частково задовольнити позовні вимоги банку, стягнувши з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № K2P6AE00000018 від 18.07.2008 року станом на 21.01.2014 року у розмірі: 19 799,28 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 158 196,25 грн.) та 104 915,25 грн., в тому числі:

- заборгованість за кредитом - 13 130,82 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 104 915,25 грн.);

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 5 429,51 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 43 381,78 грн.);

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 238,95 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 9 899,21 грн.);

- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 104 915,25 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовити, а провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю, оскільки розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 витрат на юридичну допомогу, то вони не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження понесення витрат на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог по 2 762,68 грн. з кожного, які складаються з витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви - по 1 315,56 грн. з кожного та за подання апеляційної скарги - по 1 447,12 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 310, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості закрити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № K2P6AE00000018 від 18.07.2008 року станом на 21.01.2014 року у розмірі: 19 799,28 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 158 196,25 грн.) та 104 915,25 грн., в тому числі:

- заборгованість за кредитом - 13 130,82 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 104 915,25 грн.);

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 5 429,51 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 43 381,78 грн.);

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 238,95 дол. США (що за курсом НБУ 7,99, еквівалентно 9 899,21 грн.);

- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 104 915,25 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 2762,68 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 2762,68 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: