АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Куркіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТЕК» на рішення Подільського районного суду м.Києва від 03 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТЕК» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та по тимчасовій непрацездатності, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТЕК» (далі - ТОВ «ОПТЕК») і, з урахуванням уточнень до позову, просила ухвалити рішення, яким поновити її на посаді головного бухгалтера ТОВ «ОПТЕК», стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2010 року по 22.02.2010 року у розмірі 5.404 грн., компенсацію за невикористану відпустку у кількості 51 день у розмірі 36.414 грн.51 коп., оплатити тимчасову непрацездатність за період з 15.02.2010 року по 19.02.2010 року у розмірі 5.781 грн.50 коп., також просила стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2010 року по 23.03.2015 року у сумі 2.435.938 грн.80 коп. /т.1 а.с.1-9, 42-45/

Крім того, позивачка просила стягнути 60.000 грн., як недоплату за незаконне зменшення в односторонньому порядку (у бік погіршення) посадового окладу позивачки в період з 01.04.2009 року по день звільнення, 22.02.2010 року. Послалась на те, що затверджуючи новий штатний розпис з 01.04.2009 року, згідно якого її місячний оклад був зменшений з 21.000 грн. до 15.000 грн., адміністрація товариства не попередила її про зміну істотних умов праці за два місяці, як того вимагає ст.32 КЗпП.

Також позивачка просила відшкодувати на свою користь моральну шкоду у сумі 10.000 грн.

В доповненнях до позовної заяви від 17.06.2015 року та від 29.07.2015 року позивачка збільшила позовні вимоги і, в остаточному варіанті, просила стягнути з відповідача на свою користь кошти у загальній сумі 2.695.618 грн.72 коп., з урахуванням збільшення терміну затримки розрахунку /т.1 а.с121-122, 138/.

Вимагаючи задоволення позову, позивачка ОСОБА_1 послалась на те, що вона незаконно, в період перебування на лікарняному (з 15 по 19 лютого 2010 року) наказом від 18.02.2010 року була звільнена з роботи /т.1 а.с.15, 16/.

Зазначила, що 22.02.2010 року вона шляхом надіслання поштової кореспонденції звернулась до відповідача з заявою про звільнення її з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП /т.1 а.с.14/.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 03 жовтня 2016 року позов задоволено частково /т.2 а.с.154-161/.

Судовим рішенням стягнуто з ТОВ «ОПТЕК» на користь ОСОБА_1 заборгованість у загальній сумі 2.695.618 грн.72 коп., з урахуванням заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та у зв»язку з невиплатою лікарняних, з урахуванням зміни роботодавцем заробітної плати позивачки в порушення вимог ст.32 КЗпП, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В позові про поновлення на роботі - відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ТОВ «ОПТЕК» просить скасувати рішення Подільського районного суду м.Києва від 03 жовтня 2016 року в задоволеній частині позову, як постановлене на неповно з"ясованих обставинах з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові у повному обсязі/т.2 а.с.172-177/.

Позивачка ОСОБА_1 судове рішення не оскаржувала.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення,, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як слідує з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1, відповідно до наказу №17-к-2005 від 25.07.2005 року, була працевлаштована на посаді головного бухгалтера ТОВ»Карл Цейсс», яке, з 20.03.2009 року реорганізоване у ТОВ»ОПТЕК» /т.1 а.с.31/.

А, відповідно до наказу №23-к-2009 від 28.04.2009 року позивачка у реорганізованому підприємстві «ТОВ»ОПТЕК» призначена на тій же посаді - головного бухгалтера, з 28.04.2009 року з окладом, відповідно до штатного розпису /т.1 а.с.13/.

Відповідно до копії Трудової книжки позивачки, відомості про її роботу у відповідача містяться лише щодо призначення її на посаді головного бухгалтера ТОВ»Карл Цейс» та запис про прийняття рішенням загальних зборів ТОВ»Карл Цейс» про перейменування цього товариства у ТОВ»ОПТЕК» (записи на розвороті Трудової книжки аркуші 12-13) /т.1 а.с.31/.

Відсутність будь-яких інших записів у Трудовій книжці позивачки, які б торкалися її трудових відносин з відповідачем, як пояснила сама позивачка у суді апеляційної інстанції, пояснюється тим, що її Трудова книжка під час роботи у відповідача постійно зберігалась у неї і вона за своєю ініціативою здійснювала в ній необхідні записи, а при звільненні з підприємства - вона свою трудову книжку забрала з собою.

18.02.2010 року адміністрацією ТОВ»ОПТЕК» видано наказ за №10-к-2010 про звільнення позивачки з роботи за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП (звільнення за ініціативою адміністрації в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядка, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення) /т.1 а.с.99/.

Відмовляючи у задоволенні позову про відмову у поновленні позивачки на роботі, суд першої інстанції свій висновок не мотивував.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що у наказі про звільнення позивачки з роботи правовою підставою звільнення помилково зазначено ч.3 ст.40 КЗпП, однак із змісту пояснень в суді представників товариства «ОПТЕК», слідує, що фактично адміністрація товариства мала на увазі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП.

Між тим, як слідує із матеріалів справи, відповідач не навів суду доказів того, що до позивачки попередньо застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, колегія суддів не вбачає підстав для обгрунтованого звільнення позивачки з роботи за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП, а тому вважає, що це звільнення з роботи здійснене з порушенням вимог чинного трудового законодавства.

Однак, як зазначає позивачка ОСОБА_1, про своє звільнення з роботи дізналась лише у листопаді 2010 року, а оскільки в подальшому, у зв»язку з ув»язненням, не мала можливості звернутись до суду з позовом про поновлення на роботі, тому вважала, що місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі нею пропущено з поважних причин.

У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як слідує із матеріалів справи, відповідач у суді першої інстанції просив суд застосувати строки позовної давності /т.1 а.с.238-239/.

Колегія суддів вважає, що, навіть, якби позивачка дізналась про своє звільнення з роботи у листопаді 2010 року, у неї було достатньо часу для дотримання місячного терміну для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Однак, вона звернулась з цим позовом лише у лютому 2015 року.

У зв»язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову в частині поновлення позивачки на роботі.

Дійшовши висновку про скасування судового рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованої заробітної плати у сумі 5.404 грн. за період роботи з 01.02.2010 року по 18.02.2010 року, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у позові, колегія суддів виходить з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, відповідно до судового наказу Подільського районного суду м.Києва від 26.12.2014 року з ТОВ»ОПТЕК» на користь позивачки стягнуто заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2010 року по 18.02.2010 року у сумі 6.145 грн.50 коп. /т.1 а.с.34/

Виконання цього судового наказу підтверджується платіжним дорученням №313 від 29.04.2015 року, згідно якого ТОВ»ОПТЕК» перерахувало на користь ОСОБА_1 6.959 грн.50 коп., з урахуванням виконавчого збору у сумі 614 грн.50 коп. та витрат у сумі 200 грн. /т.2 а.с.109/.

Тобто, питання заборгованості ТОВ»ОПТЕК» по заробітній платі позивачки за період з 01.02.2010 року по 18.02.2010 року було предметом судового дослідження в іншому провадженні і вирішене на користь позивачки.

Колегія суддів вважає неправомірними вимоги позивачки про стягнення додатково за спірний період ще 5.404 грн.50 коп. заборгованої заробітної плати (11.550 грн. - 6.145,5 грн.), яка вважала, що Подільський районний суд при винесенні судового наказу від 26.12.2014 року повинен був враховувати оклад позивачки не в розмірі 15.000 грн., а 21.000 грн.

Встановлено, що судовий наказ Подільського районного суду м.Києва від 26.12.2014 року набрав чинності і позивачкою не оскаржувався.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ»ОПТЕК» в частині вимог про скасування рішення суду першої інстанції, яким стягнуто заборговану заробітну плату на користь позивачки ОСОБА_1 у сумі 5.404 грн.50 коп. за період з 01.02.2010 року по 18.02.2010 року, підлягає задоволенню.

Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Також, підлягає задоволенню апеляційна скарга щодо скасування рішення суду першої інстанції, яким стягнуто з ТОВ»ОПТЕК» на користь позивачки 60.000 грн., як суми утриманої із її заробітної плати в порушення ст.32 КЗпП в період з 01.04.2009 року по 22.02.2010 року у зв»язку із зменшенням місячного окладу позивачки з 21.000 грн. до 15.000 грн. без попередження її за два місяці про зміну істотних умов трудового договору.

Ця частина спірних відносин торкається зміни істотних умов праці, до яких, в силу ч.3 ст.32 КЗпП, відносяться системи та розміри оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та ін.

У зв»язку із зміною істотних умов праці, що виразилось у зменшенні місячного окладу позивачки, з 21.000 грн. до 15.000 грн., що було викликане прийняттям нового штатного розпису з 01.04.2009 року, позивачка, посилаючись на ст.32 КЗпП, вимагала стягнути з відповідача на свою користь 60.000 грн.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

При цьому, дійшовши висновку про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині, та ухвалення нового рішення про відмову у позові, колегія суддів виходить з пропуску позивачкою тримісячного строку позовної давності звернення до суду з цим вимогами, встановленого ч.1 ст.233 КЗпП.

Враховуючи, що починаючи з квітня 2009 року, позивачці ОСОБА_1 було відомо про зменшення її окладу з 21.000 грн. до 15.000 грн. і, крім того, вона, як головний бухгалтер підприємства, цих обставин не могла не знати, однак з позовом до суду про поновлення її трудових прав в частині зміни роботодавцем істотних умов праці звернулась до суду лише у лютому 2015 року, тому колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до ст.233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався, або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

А, згідно до ч.ч.3,4 ст.267 КЗпП позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що відповідач ТОВ»ОПТЕК» письмово звертався до суду першої інстанції з заявою про застосування строку позовної давності /т.1 а.с.238-239/.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у позові, з таких підстав.

Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Між тим, як встановлено судом, на день звільнення позивачки ОСОБА_1 з роботи 18.02.2010 року, відповідачем ТОВ»ОПТЕК» не було виплачено заборгованість по листку непрацездатності у сумі 5.781,50 коп., та не виплачено компенсацію за 51 день невикористаної відпустки у сумі 24.196 грн.67 коп.,

Так, наявність заборгованості відповідача по виплаті на день звільнення позивачки з роботи компенсації за невикористану відпустку у сумі 24.196 грн.67 коп. підтверджується довідкою ТОВ»ОПТЕК» за №669-2013 від 21.11.2013 року, яка в ході розгляду справи представником відповідача не спростована, а також розрахунком суми компенсації за невикористану відпустку, виконаного відповідачем / т.1 а.с.21, 23/.

Заборгованість ТОВ»ОПТЕК» перед ОСОБА_1 по виплаті грошової компенсації у сумі 5.781 грн.50 коп. у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю за п»ять днів непрацездатності, з 15.02.2010 року по 20.02.2010 року, відповідачем не спростована.

Відповідно до ст.116 КЗпП власник підприємства, або уповноважений ним орган зобов»язані провести зі звільненим працівником повний розрахунок в день звільнення. А якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 в день її звільнення з роботи 18.02.2010 року перебувала на підприємстві і їй було пред»явлено для ознайомлення наказ про звільнення з роботи, про що свідчить Акт «про відмову дати пояснення та прийняти наказ про звільнення» від 18.02.2010 року /т.2 а.с.186/, складеного та підписаного юрисконсультом та референтом ТОВ»ОПТЕК».

УказанийАкт позивачкою не спростований. Крім того, у суду немає підстав піддавати сумніву дійсність цього Акту.

Однак, як встановлено судом, позивачка перебуваючи на підприємстві 18.02.2010 року відмовилась ознайомлюватись з наказом про звільнення та не виявила ініціативи отримувати повний розрахунок, тому, в силу ст.116 КЗпП, підприємство повинно було їй виплатити заборгованість по лікарняному та по компенсації за невикористану відпустку не пізніше наступного дня після пред»явлення позивачкою вимоги про розрахунок.

Між тим, позивачка не навела суду доказів того, що вона після 18.02.2010 року зверталась до відповідача з вимогами про повний розрахунок, у зв»язку з чим, колегія суддів не вбачає вини підприємства у невиплаті позивачці заборгованих сум на день її звільнення з роботи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ТОВ»ОПТЕК», скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову, лише в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку у сумі 24.196 грн.67 коп. та компенсацію у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю у сумі 5.781 грн.50 коп., а в решті позову відмовивши.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, належить стягнути з ТОВ»ОПТЕК» в дохід держави судовий збір у сумі 299 грн. 78 коп.

Керуючись ст.ст.307,308,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТЕК» задовольнити частково.

Скасувати рішення Подільського районного суду м.Києва від 03 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТЕК» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у сумі 24.196 грн.67 коп. та компенсацію у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю у сумі 5.781 грн.50 коп., а всього, у сумі 29.978 (двадцять дев»ять тис. дев»ятсот сімдесят вісім) грн.17 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТЕК» в дохід держави судовий збір у сумі 299 грн. 78 коп.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді