Справа № 203/6715/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтуваннях якого послалась на те, що сторони з 24 жовтня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. З червня 2015 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинені, з цього часу сторони спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, а з грудня 2015 року сторони стали мешкати окремо та більше шлюбні відносини між собою не відновлювали. Спільні діти сторін мешкають весь час із позивачем, знаходячись на її утриманні. Причиною припинення шлюбних відносин сторін стали різні життєві погляди сторін, в тому числі на сімейні стосунки та обов'язки, виховання дітей та ведення спільного господарства. Послалась позивач і на виникнення між подружжям з вини відповідача постійних сварок, в ході яких останній нерідко застосовував фізичну силу до дружини та дітей, що і змусило позивача з дітьми покинути спільне з відповідачем помешкання, унеможливило відновлення шлюбних відносин. З урахуванням викладеного позивач просила суд позов задовольнити, а шлюб сторін розірвати.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити з викладених вище підстав, додатково надавши суду в письмовій формі виключно негативну характеристику поведінки та особистим якостям відповідача як людини та чоловіка (а.с.29).

Відповідач в судовому засіданні проти задоволенні позову заперечував, посилаючись на можливість збереження шлюбу сторін.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 24 жовтня 2009 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №784 (а.с.6).

Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що 02 лютого 2011 року та 18 грудня 2012 року зроблено відповідні два актові записи за номерами 153 та 704 відповідно (а.с.7, 8). При цьому обидві дитини наразі проживають разом із позивачем.

Крім того, судом також у відповідності до положень ст.61 ч.1 ЦПК України встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені вже тривалий час - з грудня 2015 року, подружжя не підтримує тісних стосунків, з того ж часу проживає окремо, спільного господарства не веде. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні життєві погляди на стосунки подружжя в сім'ї, відсутність взаємоповаги в подружжя, що призводило до конфліктів та сварок, з приводу яких позивач навіть вимушена була звертатись до правоохоронних органів (а.с.17, 18). Дані обставини негативно впливали не тільки на шлюбні відносини, зробивши їх в кінцевому рахунку неможливими, а й на виховання спільних дітей. Після розірвання шлюбу діти сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, продовжать проживати разом з позивачем.

Крім того, судом своїми ухвалами, враховуючи заперечення відповідача проти розірвання шлюбу та його твердження про можливість збереження шлюбу, сторонам двічі призначався строк для примирення тривалістю в два місяці кожний раз - у відповідності до ст.111 СК України. Однак порозуміння за вказаний час сторони так і не досягли, відновити шлюбні відносини подружжю не вдалося, і позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу. (а.с.19-20, 25-26)

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення.

Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України така форма припинення шлюбу у випадку наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей, небажання подружжя за обопільною згодою подати до суду заяви про розірвання шлюбу - можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.115 СК України рішення суду, яким задоволено позов про розірвання шлюбу і яке набрало законної сили, засвідчує факт розірвання шлюбу.

У відповідності до норми ст.112 СК України з метою встановлення наявності підстав для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені вже тривалий час та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, а вжиті судом заходи примирення подружжя результатів не дали, враховуючи інтереси кожного з подружжя та їх спільних дітей, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню.

Приймаючи до уваги, що позивачем заявлено суду про небажання змінювати своє прізвище на дошлюбне після розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище позивача, змінене нею при реєстрації шлюбу з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити незмінним - «ОСОБА_3».

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти розірвання шлюбу, оскільки небажання одного з подружжя розривати шлюб за фактичною наявністю для такого розірвання достатніх підстав не може бути підставою для відмови у даному позові, зокрема тому, що за змістом ст.56 СК України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням прав того з подружжя, хто не бажає збереження шлюбу та підтримання шлюбних відносин.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,2 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.105-107, 110, 112, 113, 115 СК України, ст.ст.3, 8, 10, 11, 57-61, 88, 169, 197, 208, 212-215, 235 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, зареєстрований 24 жовтня 2009 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №784, - розірвати.

Прізвище ОСОБА_1, яке було змінено нею під час укладення шлюбу, після розірвання шлюбу залишити без змін - «ОСОБА_3».

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 487,2 гривень.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур