Справа №586/1242/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Швець І. Є.
Номер провадження 22-ц/788/1698/16 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Околота Г. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 23 серпня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та стягнення майнової та моральної шкоди

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості з урахування пені за договором купівлі-продажу житлового будинку, -

в с т а н о в и л а:

21 грудня 2015 року позивач за первісним позовом ОСОБА_3 звернулась до місцевого суду із позовом, який доповнила в ході судового розгляду справи і остаточно свої вимоги мотивувала тим, що 19 вересня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1. Після укладення цього договору їй стало відомо, що під самочинно побудованими надвірними спорудами, а саме: сараєм «Д» та прибудовою «д» проходить газопровід середнього тиску, а також вони знаходяться в охоронній зоні електричних мереж, а тому данні об'єкти не можуть бути придатні для експлуатації, тому повинні бути знесені. Ціна будівлі, що підлягає зносу складає 46700 грн. 00 коп., тому просила ухвалити рішення, яким визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь понесені нею матеріальні збитки у сумі 46700 грн. 00 коп. та 1040 грн. 00 коп. - сума платежів за експертну оцінку будівлі та стягнути понесені судові витрати у справі. В подальшому позивач доповнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача матеріальні збитки у подвійному розмірі 95480 грн. 00 коп. та моральну шкоду у сумі 4770 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_5 не погодився з позовом і звернувся із зустрічним позовом про стягнення заборгованості за договором, який мотивував тим, що між ним та позивачем за первісним позовом було укладено договір купівлі-продажу із розстрочкою платежу і було складено графік погашення заборгованості, який позивачем не дотримувався. Крім того, умовами договору було передбачено, що у випадку прострочення покупцем виплат, останній сплачує пеню у розмірі 0,1% від продажної ціни за кожний день прострочення сплати. Таким чином просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором купівлі-продажу в сумі 123266 грн. 98 коп., пеню у розмірі 33808 грн. 28 коп. та витрати понесені на придбання довідок в сумі 385 грн. 00 коп.

Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 23 серпня 2016 року у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 123266 грн. 98 коп. заборгованості за договором купівлі-продажу житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 укладеного між ними 19 вересня 2013 року. Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 пеню у сумі 33808 грн. 28 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 відмовлено. Вирішене питання щодо стягнення судового збору на користь держави.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 не погодилась з рішенням місцевого суду і оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач за первісним позовом ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі а в задоволенні зустрічного позову відмовити за його безпідставністю.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що вона, як покупець має право пред'явити вимогу, у зв'язку із недоліками товару в передбачений законом строк, а оскільки після укладення договору їй стало відомо про те, що вона не має можливості використовувати сарай під літерою «Д» і він підлягає знесенню, тому вважає, що понесені нею матеріальні збитки підлягають відшкодуванню. Дану будівлю вона мала намір використовувати для здійснення підприємницької діяльності, а тепер вона такої можливості не має. Крім того вважає, що суд стягнув пеню за прострочення зобов'язань поза межами строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника апелянта, заперечення відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову та частково задовольняючи зустрічний позов місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_3 порушила умови укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, не в повному обсязі розрахувалась за придбане майно, що потягло за собою настання наслідків у вигляді сплати пені передбаченої умовами договору. В той же час, вона не надала доказів на підтвердження порушення її прав та законних інтересів з боку відповідача за первісним позовом ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів цивільної справи, 19 вересня 2013 року сторонами був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.6). Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 прийняла у власність вищезазначений житловий будинок житловою площею 68,5 кв.м., загальною площею 118,6 кв.м. Також з договору вбачається, що на земельній ділянці належній продавцю кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,1000 га - наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі Державного акта на право власності на земельні ділянку розташований вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями.

З пункту 3 вищезазначеного договору вбачається, що продаж зазначеного житлового будинку вчиняється за ціною 122850 грн. 00 коп., що на час продажу еквівалентні 15000 доларів США за офіційним курсом гривні до долару США за даними Національного банку України, з яких 34000 грн.00 коп., що на час продажу еквівалентно 4151 доларів США за офіційним курсом гривні до долару США за даними Національного банку України, Покупець віддав до підписання договору, а решту цієї сумі, а саме 88850 грн. 00 коп., що на час продажу еквівалентно 10848 доларів США за офіційним курсом гривні до долару США за даними Національного банку України на день оплати цієї суми, Покупець зобов'язується оплатити: в строк до 01.04.2014 року в сумі 3000 доларів США; до 01.12.2014 року в сумі 4000 доларів США; до 01.12.2005 року в сумі 4000 доларів США за офіційним курсом гривні до долару США.

Також умовами укладеного договору було передбачено, що до моменту повного розрахунку за проданий будинок Продавцю відповідно до вимог ч.6 ст.694 ЦК України належить право застави на передане, але не сплачене майно. З моменту укладення зазначеного договору Покупець, в свою чергу, має право розпоряджатися будинком виключно за письмовою, нотаріально засвідченою згодою Продавця. Після ж проведення повного розрахунку за цим договором іпотека, що виникла за цим договором припиняється. За заявою Продавця та відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження будинку іпотекою реєструється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також умовами укладеного між сторонами договору (п.12) було передбачено, що Продавець має право вимагати від Покупця сплатити суми продажу у строки, встановлені даним договором, а у випадку прострочення останньою сплати продажної ціни Покупець повинна сплачувати Продавцю пеню у розмірі 0,1 % від продажної ціни за кожний день прострочення сплати. У разі невиконання Покупцем взятих на себе зобов'язань за зазначеним договором Продавець має право вимагати розірвання цього договору у судовому порядку та фактичного повернення будинку.

Покупець, в свою чергу, зобов'язалася в строк та у порядку, встановленому даним договором, сплатити суму продажу зазначеного житлового будинку.

Крім того, сторони уклали договір купівлі-продажу двох земельних ділянок за якими продавець передав у власність, а Покупець прийняла у власність належні Продавцю на праві власності земельну ділянку загальною площею 0,1000 га кадастровий номер: НОМЕР_1 надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку загальною площею 0,0324 га кадастровий номер: НОМЕР_2 надана для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7).

Пунктом 2.1 укладеного договору сторони погодили, що продаж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) вчиняється за 9159 грн. 00 коп., для ведення особистого селянського господарства вчиняється за 2965 грн. 00 коп. і зазначену суму Покупець повністю передала Продавцю, яку він отримав до підписання цього договору.

Право власності на житловий будинок та земельні ділянки зареєстроване за позивачем ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності і дана обставина підтверджується витягами з Реєстру (а.с.10-12).

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-318цс15 від 24.06.2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів вважає обґрунтованим рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на житловий будинок та земельні ділянки, оскільки вона набула це право на підставі правочинів учинених в порядку передбаченому законом, її право зареєстроване відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і ніким не оспорюється.

Обґрунтовано було відмовлено позивачу за первісним позовом і в задоволенні вимог про відшкодування вартості прихованого недоліку нежитлової споруди, яка є невід'ємною частиною житлового будинку, сараю позначеного в технічному паспорті під літерою «Д».

При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.679, ч.1, 2 ст.680, ч.1 ст.681 ЦК України позивач за первісним позовом дійсно мала право пред'явити вимогу у зв'язку із недоліками щодо нерухомого майна в межах трьох років від дня передання їй товару, оскільки договором не встановлений більший строк.

З матеріалів справи вбачається, що у договорі купівлі-продажу житлового будинку предметом правочину зазначено житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 і господарські будівлі прямо не зазначені в цьому договорі. В той же час, з технічного паспорту на зазначений житловий будинок складеного станом на 5 червня 2012 року вбачається, що до складу господарських будівель входять і сарай під літерою «Д» з прибудовою «д» 2008 року побудови (а.с.8-9). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності вбачається, що ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі -продажу набула право власності на житловий будинок і до складових частин об'єкта нерухомого майна також входять сарай під літерою «Д» та прибудова під літерою «д».

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу посилання позивача на довідку виконкому Середино-Будської міської ради Сумської області від 17.11.2015 року, як на обґрунтування своїх позовних вимог, оскільки з даної довідки не вбачається які саме будівлі за адресою АДРЕСА_1 є самочинними, розташованими в охоронній зоні електричних мереж і під якими проходить газопровід середнього тиску (а.с.14).

З листа Середино-Будської районної державної адміністрації від 11.03.2016 року № 01-16/137 також вбачається, що прийняття в експлуатацію самочинно збудованих будівель відповідачем за первісним позовом ОСОБА_4 у грудні 2012 року здійснювалось відповідно до діючого на той час наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 року №91 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків 1 та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкції та інженерних мереж». Прийняття в експлуатацію таких об'єктів здійснювалось територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Зазначеним наказом висновків місцевого органу містобудування та архітектури щодо відповідності місця розташування самочинно збудованих будівель вимогам ДБН 360-92** не передбачалось і такого висновку не надавалось (а.с.128).

Крім того, як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 складеного станом на 01.11.2004 року, дійсно існує відмітка про самовільно побудовані надвірні будівлі сарай «Д» та прибудову «д», але у грудні 2012 року вказані будівлі були прийняті в експлуатацію без зауважень, що підтверджується технічним паспортом на зазначений житловий будинок складений станом на 5 червня 2012 року та Витягом з державного реєстру (а.с.8-10, 139).

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів вважає, що позивач за первісним позовом не надала переконливих доказів на підтвердження того, що зазначені господарські будівлі є самочинними і підлягають знесенню, а тому погоджується з висновком місцевого суду про недоведеність позивачем за первісним позовом своїх вимог про прихованість виявлених недоліків придбаного нерухомого майна та заподіяння майнових збитків.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-46цс12 від 06.06.2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Місцевим судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з розстроченням платежу. Відповідач за зустрічним позовом не в повному обсязі виконувала умови укладеного між сторонами договору і порушувала строки сплати чергових платежів та їх розмір і на час розгляду справи у суді першої інстанції сплатила ОСОБА_7 :

01.04.2014 року - 24 600 грн., що на день сплати еквівалентні 2236,75 доларів США ;

03.11.2014 року - 10 000грн.00 коп. що на день сплати еквівалентні 772,16 доларів США;

06.11.2014 року - 10 000 грн.00 коп. що на день сплати еквівалентні 740,90 доларів США;

24.11.2014 року - 15 000 грн.00 коп. що на день сплати еквівалентні 993,62 доларів США;

03.11.2015 року - 16 081 грн.00 коп. що на день сплати еквівалентні 698,61 доларів США;

06.11.2015 року - 13 374 грн.00 коп. що на день сплати еквівалентні 583,37 доларів США.

Таким чином, виходячи із графіку сплати платежів за договором купівлі-продажу будинку недоплата станом на 01.04.2014 року складає 763,25 доларів США, станом на 01.12.2014 року - 1493,32 доларів США, станом на 01.12.2015 року - 2718,02 доларів США, а загалом 4823,59 доларів США.

Згідно зі ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Оскільки ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на день сплати, тому місцевим судом обґрунтовано стягнуто з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 4823,59 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.02.2016 року складає 123266 грн. 98 коп.

Також місцевим судом обґрунтовано було стягнуто з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача пеню у розмірі 0,1 % від продажної ціни за кожний день прострочення сплати, як це було передбачено п.12 укладеного між сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку у загальному розмірі 33 808 грн. 28 коп.

Посилання позивача за первісним позовом в апеляційній скарзі про застосування строків позовної давності до сплати пені, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема п.1ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Крім того, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Рішення у даній справі ухвалено місцевим судом у присутність позивача за первісним позовом та її представника, із заявою про застосування строку позовної давності вони до суду не звертались, а тому у суду були відсутні підставі для застосування строку позовної давності при вирішенні даного спору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 23 серпня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -