справа №619/3523/16-ц
провадження №2/619/1895/16
РІШЕННЯ

іменем України

29 листопада 2016 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.
за участюсекретаря судового засіданняМолотко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

встановив

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2. В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що з відповідачем по даній справі вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 листопада 2013 року. Від спільного шлюбу дітей не мають. За час спільного проживання вони побудували будинок в АДРЕСА_2. 26 червня 2012 року вони придбали трикімнатну квартиру в АДРЕСА_1 Фактично вони проживають кожен в своєму будинку, але юридично реального виділу будівель не було.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що з вимогами позовної заяви згоден, не заперечує проти задоволення позову, справу просив розглядати у його відсутність.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила задовольнити позов та справу розглядати у її відсутність.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Рішенням Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області ХVII сесії V скликання від 18.07.2008 року задоволено прохання ОСОБА_4 про приватизацію земельної ділянки площею 0,98 га, в тому числі: 0,18 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,80 га - ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.08.2008 року, виданого виконавчим комітетом Пекарівської сільської ради Конотопського району Сумської області, ОСОБА_4 є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 26 липня 2012 року, зареєстрованому в реєстрі за №1720, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Пугачовою І.В., ОСОБА_6, яка діє за себе та за свою малолітню доньку передає у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Дергачівського районного суду міста Харкова від 17 грудня 2013 року шлюб між сторонами, який був зареєстрований 14 липня 1990 року, розірваний.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №73456064 від 21.11.2016 року, власником будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого 29 серпня 2008 року виконкомом Пекарської сільської ради, є ОСОБА_4.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №73456613 від 21.11.2016 року, власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 кв.№3, на підставі договору купівлі - продажу, за №1720 від 26.07.2012 року, посвідченим Пугачовою І.В. приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу, є ОСОБА_3.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пленум Верховного Суду України в п.4 своєї Постанови №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 року роз'яснив судам, що ухвалюючи в попередньому судовому засіданні рішення у зв'язку з визнанням відповідачем позову, суди повинні враховувати положення статей 174, 175 ЦПК України та до ухвалення відповідного судового рішення роз'яснювати сторонам наслідки вчинення відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій.

Відповідач позов визнав, подавши відповідну заяву, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити.

Пленум Верховного Суду України в п.23 своєї постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснив судам, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та квартира за адресою: АДРЕСА_1 кв.№3, були придані в період зареєстрованого між сторонами шлюбу.

Таким чином, зазначене майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Так сторони дійшли згоди щодо поділу майна в натурі, то визнає право власності за кожним із сторін на зазначене майна.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 59-61, 174 ч.4, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ухвалив

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

В порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_3 право власності квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є. А. Болибок