Справа № 521/6249/16-ц
Провадження № 2/521/3118/16
"29" квітна 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд на постійне місце проживання дітей в іншій країні, -
У квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд на постійне місце проживання дітей в іншій країні, обґрунтовуючи свою заяву тим що з метою оздоровлення та гармонійного розвитку дітей, позивачка має реальну можливість виїхати на постійне місце проживання до іншої держави та реальну можливість забезпечувати своїх дітей, надавати ім. належні умови проживання, забезпечувати сучасними засобами охорони здоровя. Однак, попри реальну можливість організації закордонного відпочинку дітей, відповідач безпідставно не надає постійного дозволу на виїзд дітей за кордон, чим перешкоджає їх гармонійному розвитку та фізичному вихованню. При цьому, відповідач не виконує обов'язки щодо виховання дочки, піклування про її здоров'я, її фізичного, духовного та морального розвитку. Таким чином позивачка змушена звернутися до суду з відповідним позовом.
Представник позивача будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, проситьрозглянути справу в її відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання на повторний виклик до суду не зявився, про день, час, місце розгляду справи сповіщений належним чином.
Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, заслухавши сторін по справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04.06.2005р. був укладений шлюб, про що складено запис акту про укладання шлюбу за № 506 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.
За час знаходження у шлюбі вони мають двох малолітніх дітей, доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (Свідоцтво про народження 1- ЖД № 157466 видане 19.11.2008 року Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції), та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. (Свідоцтво про народження 1- ЖД № 235857 видане 15.09.2010 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції).
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, вона здійснює догляд за ними, та турбується про їхній фізичний, духовний розвиток та лікування.
Частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» унормовано, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.
У статті 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
Відповідно до пункту 22 частини 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231(із змінами).
Серед документів, які необхідно надати для оформлення виїзду на постійне місце проживання до іншої Держави, необхідно надати нотаріально оформлені оригінали заяв батьків заявника, які проживають на території України, про те, що вони не мають жодних матеріальних претензій до заявника або заперечень на рахунок його рішення виїхати за кордон на постійне місце проживання.
На даний час позивач має реальну можливість виїхати на постійне місце проживання до іншої держави, забезпечувати своїх дітей та надавати їм належні умови проживання, а також забезпечувати сучасними засобами охорони здоровя.
Проте, відповідач добровільно не надає згоди не виїзд дітей, самоусунувся від їх виконання, не здійснює належного матеріально-фінансового забезпечення. Позивач докладає максимальних зусиль, аби життя дітей було максимально комфортним, безпечним та безтурботним, всі дії позивач здійснює виключно в інтересах її дітей, позивач намагається забезпечити належним рівнем життя.
Безпідставна відмова батька надати нотаріально посвідчену згоду на постійне проживання за кордоном порушує їх права на вільний самостійний виїзд за межі України та самостійне обрання місця свого проживання, що гарантується фізичній особі, яка не досягла шістнадцяти років, статтею 313 ЦК України та статтею 33 Конституції України.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
В судовому засіданні позивач, підтвердили ту обставину, що відповідач відмовляє у наданні нотаріально посвідченої довіреності без будь-яких обгрунтованих підстав.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд на постійне місце проживання дітей в іншій країні задовольнити.
Надати дозвіл на виїзд межі України на постійне місце проживання за кордоном ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в країни - королівство Норвегіє, Німеччина, країни Шенгенської угоди, Канади, Сполучених Штатів Америки, у супроводі матері ОСОБА_1, яка буде забезпечувати проїзд та перебування за кордоном своєї доньки без згоди та супроводу батька ОСОБА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.
ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ