Справа № 226/352/16-ц
Провадження № 2/226/268/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 травня 2016 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря Тіссен О.В.,

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

На обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачкою ОСОБА_2 він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 4 листопада 1989 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 Сароєвну, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2014 році вони з відповідачкою припинили сімейні стосунки і з зазначеного часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вказуючи на те, що їх сімя розпалась остаточно і відновленню не підлягає, позивач просить суд їх шлюб з відповідачкою розірвати.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, до судового засідання також не зявилася, причину неявки суд не повідомила, клопотання про перенесення розгляду справи суду не надіслала, що є підставою для розгляду справи в заочному судовому засіданні відповідно до положень ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі даних.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 4 листопада 1989 року. Їх шлюб зареєстровано селищною радою селища ОСОБА_4 Наірійського району Вірменської ССР за актовим записом №60 (арк.спр.5).

Згідно ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Підставою розірвання шлюбу, відповідно до положень ст.112 Сімейного Кодексу, є неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу.

Як випливає з досліджених судом доказів, підставою звернення позивача до суду з даним позовом є небажання жити разом та неможливість відновлення шлюбно-сімейних стосунків. Зазначених обставин відповідачкою не спростовано, а її неявка до судового засідання свідчить про байдуже ставлення до збереження шлюбу. Оскільки встановлені судом фактичні стосунки, які склалися між сторонами, не дають підстав вважати, що збереження їх шлюбу та подальше сумісне життя можливе, суд вважає, що їх шлюб підлягає розірванню.

Обставин, які б перешкоджали розірванню шлюбу, судом не встановлено. Спору майнового характеру не заявлено.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.104 п.2, 105 п.3, 110 п.1, 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (до шлюбу Абрамян), зареєстрований 4 листопада 1989 року селищною радою селища ОСОБА_4 Наірійського району Вірменської ССР за актовим записом №60 розірвати, залишивши відповідачці прізвище «Карапетян».

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Димитровського міського суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.І.Клепка