Провадження № 22-ц/780/2618/16 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 24 26.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Нагорній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київсбкої області від 10 лютого 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про встановлення солідарної вини та стягнення безпідставно отриманих коштів, -

встановила:

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 року в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про встановлення солідарної вини та стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач. подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в розмірі 6966,70 грн., а також стягнути судовий збір за подання позову та апеляційної скарги з відповідача.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що також підтверджується наявними у справі доказами та не заперечується сторонами у справі, 15.03.2014 року на автодорозі м. Біла Церква-Володарка біля с. Пилипча сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Chevrolet, д/н НОМЕР_2, під керуванням власника ОСОБА_4, в задню частину якого в'їхав автомобіль Mitsubishi, д/н НОМЕР_1, під керуванням власника ОСОБА_5, в задню частину якого в'їхав автомобіль ВАЗ, д/н НОМЕР_3, під керуванням власника ОСОБА_2, в задню частину якого в'їхав автомобіль Suzuki, д/н НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

22.06.2013р. між ОСОБА_3 та ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3165795, яким забезпечений транспортний засіб - автомобіль Suzuki, д/н НОМЕР_4 ( а.с.9) Власник автомобіля ВАЗ-21114 ОСОБА_2 уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПрАТ СК «Провідна».

Після настання страхового випадку власник автомобіля ВАЗ-21114 ОСОБА_2 та автомобіля Suzuki ОСОБА_3 вчасно звернулись до страховиків з повідомленнями про страховий випадок, про що не заперечує позивач, тобто не порушили вимоги, встановленої пунктом 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, письмово повідомити страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до підпункту «г», пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Згідно ст. 9 зазначеного Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

У відповідності до ст. 29 вищезазначеного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до підпункту 36.3. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

За таких обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції і вважає, що відповідачу ОСОБА_2 здійснені виплати у відповідності до діючого законодавства.

Законність виплати страховиком вищезазначеної суми відповідачу по даному страховому випадку також підтверджується актом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 555/13-15/13/6 від 05.08.2015 року ( а.с. 68).

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Позивач зазначає в апеляційній скарзі, а також його представник посилався під час судового засідання, що на момент завдання удару в задню частину автомобіля ВАЗ (під керуванням ОСОБА_2.) автомобілем Suzuki (під керуванням ОСОБА_3.), передня частина автомобіля ВАЗ уже була пошкоджена внаслідок удару в задню частину автомобіля Mitsubishi. Позивач вважає, що мав сплатити відповідачу відшкодування лише за ремонт задньої частини автомобіля ВАЗ, оскільки першим удар був завданий передній частині автомобіля - за ремонт передньої частини, на його думку, має платити сам відповідач.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт»відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: