АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Корнієнка В.І..,

суддів : Одринської Т.В., Карпушина Г.Л.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 червня 2015 року

у справі за позовом Кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

Кредитна спілка «Полтава і полтавці» звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, у якому позивач просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором у розмірі 96 179 грн. 89 коп., а також судові витрати у справі .

Позовні вимоги вмотивовував тим, що 28 грудня 2009 року між КС «Полтава і полтавці» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 14, згідно умов якого позивач надав відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 6668 грн.00 коп., строком до 28 червня 2011 року. Також вказував, що боржник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Вказував, що за період з 22 січня 2011 року по 30 вересня 2014 року розмір заборгованості по відсоткам, нарахованих згідно умов договору, становить 96179,80 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 червня 2015 року позовні вимоги Кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» з ОСОБА_2 заборгованість за кредитом в розмірі 96179 грн. 80 коп..

Стягнуто на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 962 грн. 00 коп..

ОСОБА_2 не погодилася з вказаним рішенням та подала на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог до неї.

Апелянт вважає рішення суду в цій частині таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків обставинам справи, вказуючи на те, що вона не укладала кредитного договору з позивачем. Окрім того, звертає увагу на пропуск позивачем строку позовної давності, щодо застосування якого нею подавалася відповідна заява.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, доводи апелянта, перевіривши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково за наступних підстав.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно до п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, і не заперечується сторонами, що 28 грудня 2009 року між Кредитною спілкою «Полтава і полтавці» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 14, відповідно до умов якого спілка надала відповідачу в кредит грошові кошти в сумі 6668,00 гривень, строком користування до 28 червня 2011 року з процентною ставкою за користування кредитом, що становить 0,19 % щоденно на залишок суми кредиту.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 порушила строки повернення кредиту, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Суд першої інстанції вірно встановив коло спірних правовідносин та вирішуючи їх, правомірно виходив з наступного.

Положеннями пункту 9.1. кредитного договору визначено, що при порушенні боржником будь-яких платежів більш ніж на три дні, КС «Полтава і полтавці» має право подвоїти процентну ставку, вказану у пункті 1.1. договору до моменту повного погашення простроченої заборгованості. Якщо після закінчення місячного строку з дня подвоєння процентної ставки Позичальник порушує строк сплати кредиту та/або процентів, то Кредитор самостійно в односторонньому порядку потроює процентну ставку, в п. 1.1 до моменту повного погашення простроченої заборгованості. У випадку стягнення заборгованості через суд - додатково стягнути проценти за користування кредитом з розрахунку 0,5 процента від суми кредиту за кожен день прострочення сплати кредиту та/або процентів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін )його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін )

Нормами статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або це строк визначений моментом пред'явлення вимог, позика має бути повернене позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник не повернув позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням ), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання щомісячно, починаючи з місяця наступного а місяцем отримання кредиту, здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу Кредитора часткове погашення кредиту та відсотків за фактичне користування кредитних коштів відповідно до графіку погашення кредиту ( додаток № 1 до Договору ) та остаточне погашення отриманого кредиту до 08 червня 2009 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 вересня 2011 року вирішено питання про стягнення з відповідача заборгованості за цим же кредитним договором в сумі 33363 грн. 72 коп., з яких: 6668 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 266695,72 грн. нараховані проценти. Вирішено питання про відшкодування судових витрат в сумі 333,63 грн.

Судом встановлено, що відповідачем здійснювалися часткові проплати в рахунок погашення заборгованості: 20 липня 2011 року в розмірі 100 гривень 00 копійок, 12 жовтня 2011 року в розмірі 200 гривень 00 копійок, 09 лютого 2012 року в розмірі 200 гривень 00 копійок, 30 січня 2013 року в розмірі 270 гривень 00 копійок.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заперечень відповідача ОСОБА_2 з приводу того, що нею не здійснювалися внесення коштів в рахунок погашення заборгованості, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вказуючи на недоведеність доводів позивача, ОСОБА_2 взагалі заперечувала факт укладення нею кредитного договору заборгованість за яким є предметом спору.

У зв'язку з цим, за клопотанням КС «Полтава і полтавці» була призначена судова почеркознавча експертиза на визначення належності підпису та фрази на аркушах кредитного договору. Дана експертиза була повернута без виконання, оскільки позивач не оплатив її вартість. Від оплати вартості почеркознавчої експертизи відмовилася і відповідач.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України визначено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується самим відповідачем, що ОСОБА_2 17 березня 2008 року уклала кредитний договір № 88 з КС «Полтава і полтавці» на термін до 17 березня 2010 року. За цим договором, внаслідок несплати своєчасно кредитних коштів, утворилася заборгованість в сумі 6668 грн. 42 коп. ( а.с. 13-15).

З метою на погашення кредиту саме 28 грудня 2009 року ОСОБА_2 було сплачено всю суму заборгованості ( а.с. 16 - квитанція), а саме 6668 гривень 42 копійки, що фактично відповідає сумі позики за кредитним договором № 14 від 28 грудня 2009 року, укладення якого відповідачем оспорюється.

Також факт сплати ОСОБА_2 28 грудня 2009 року коштів на погашення заборгованості за договром № 88 від 17 березня 2008 року, а саме: 2567 грн. 36 коп. основної суми виданого кредиту та 4101 грн. 06 коп. процентів по виданому кредиту, підтверджується окрім показів відповідача, і даними, що містяться у касовій книзі ( а.с. 106).

Таким чином, вбачається взаємозв?язок між цими подіями, який призводить до висновку про намір відповідача отримати інший кредит для погашення заборгованості за попереднім.

У зв?язку з цим, суд не вбачає підстав для того, щоб вважати недостовірними дані, які містяться у касовій книзі Кременчуцької філії КС «Полтава і полтавці» з приводу внесення відповідачем коштів на погашення кредиту № 14 від 28 грудня 2009 року, а саме: 12 жовтня 2011 року - суми в розмірі 200 гривень та 20 липня 2011 року - суми в розмірі 100 гривень ( а.с. 107-108).

На підставі вищевикладеного, доводи відповідача щодо недійсності кредитного договору колегія суддів вважає надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Поряд з цим, досліджуючи правомірність нарахування заборгованості позивачем, колегія суддів не може у повній мірі погодитися з висновками районного суду.

Так, відповідно до ст.ст. 6, 204, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а правомірність договору презюмується, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. (правова позиція викладена в рішенні ВС України 9-1206цс15).

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору № 14 від 28 грудня 2009 року (п. 9.1. «Відповідальність сторін»), встановлено, що при порушенні строків сплати основної суми кредиту та/або процентів, вказаних у Графіку розрахунків (додаток № 1 до цього Договору) більше ніж на три дні, процентна ставка, вказана в п. 1.1. - 0,19 відсотків щоденно на залишок основної суми кредиту, подвоюється до моменту повного погашення простроченої заборгованості, а якщо після закінчення місячного строку з дня подвоєння позичальник порушує строк сплати кредиту та/або процентів, вказана процентна ставка потроюється до моменту повного погашення простроченої заборгованості.

Аналіз вказаних положень кредитного договору та норм ст.ст. 546-551 ЦК України свідчить про те, що встановлені договором сторін підвищені відсотки є засобом цивільно-правової відповідальності, оскільки є наслідком неналежного виконання боржником обов'язку щодо своєчасного повернення коштів, і за своєю правовою природою є неустойкою (пенею), а не процентам за користування кредитними коштами, як помилково вирішив суд першої інстанції.

Поряд з цим, п. 9.1 договору визначено, що у випадку стягнення заборгованості через суд - додатково стягнути проценти за користування кредитом з розрахунку 0,5 процента від суми кредиту за кожен день прострочення сплати кредиту та/або процентів.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

В цілому погоджуючись з правом позивача на нарахування відповідно до п.9.1. кредитного договору подвоєної та потроєної процентної ставки за кожен день прострочення та додатково 0,5% від суми кредиту за кожен день прострочення, районним судом, не взято до уваги зазначених вище положень та не вказано на необхідність відмови у проведенні стягнення додаткових штрафних санкцій у вигляді 0,5% від суми кредиту за кожен день прострочення, оскільки за таких умов відповідачка фактично буде двічі притягнута до цивільно-правової відповідальності одного виду за одне й те саме порушення. Таким чином у задоволенні позовних вимог про стягнення 0,5% за користування кредитом необхідно відмовити.

Як в суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить про застосування строків позовної давності.

Окрім цього, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені).

Право на отримання неустойки кредитор має до повного виконання зобов'язання, а тому стягнення її за період в межах встановленого ст. 258 ЦК України річного терміну до звернення в суд з позовом колегія суддів вважає обґрунтованим.

На підставі вищенаведеного, взявши до уваги розрахунок, наданий до суду апеляційної інстанції ( а.с. - 97 -98), застосувавши строки позовної давності, до стягнення з ОСОБА_2 на користь кредитодавця підлягають 11555 гривень 04 копійок неустойки за прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором № 14 від 28 грудня 2009 року.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 червня 2015 року з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 червня 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Полтава і полтавці» суму заборгованості за кредитом в розмірі 11555 гривень 04 копійки та судові витрати в сумі 117 гривень 31 копійки, а всього - 11672 гривні 35 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді : /підпис/ Т.В. Одринська /підпис/ Г.Л. Карпушин

КОПІЯ ВІРНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області _________ В.І. Корнієнко