УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

КоротунаВ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона є власником автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1, який був пошкоджений під час пожежі, що сталась внаслідок підпалу 20 липня 2013 року близько 04 год.

30 хв. на території приватної автомобільної стоянки по

АДРЕСА_1, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4).

Враховуючи, що її автомобіль 20 липня 2013 року перебував на території вказаної приватної автомобільної стоянки, на підставі укладеного з відповідачем договору, та, з урахуванням поданих уточнень, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь 396 898 грн 19 коп. - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн - в рахунок відшкодування витрат з надання правової допомоги.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 396 898 грн

19 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн - витрат за надання правової допомоги.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасоване апеляційним судом, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами не винили правовідносини за договором зберігання, а тому у відповідача не виникло зобов'язань щодо схоронності майна позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що між сторонами виникли договірні правовідносини по зберіганню автотранспортного засобу, а тому орендодавець зобов'язувався забезпечити охорону машини.

Колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1.

На підставі договору оренди землі від 11 січня

2010 року, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та Полтавською міською радою, відповідач отримав в оренду земельну ділянку для будівництва об'єкта транспортного обслуговування (тимчасової стоянки легкових автомобілів), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 1284 кв.м, на строк з 10 грудня 2009 року по 10 грудня 2014 року.

На вказаній земельній ділянці споруджено автостоянку.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору на стоянку автомобіля від 01 січня 2012 року № 57, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3, орендодавець надав місце для стоянки автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1, зі строком до 01 січня 2015 року.

20 липня 2013 року близько 04 год. 30 хв., під час перебування автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1, на автостоянці за адресою: АДРЕСА_1, сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено зазначений автомобіль.

Згідно висновку № 66 від 30 серпня 2013 року осередок пожежі був один, який знаходився у правій передній частині автомобіля марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_1. На речових доказах слідів короткого замикання не виявлено. Причиною виникнення пожежі у автомобіля послугувало джерело запалювання занесене ззовні з ознаками спеціальної підготовки.

За змістом ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Відповідно до п. 37 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від

22 січня 1996 року № 115, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Враховуючи зазначене, правильним є висновок суду апеляційної інстанції щодо обов'язку відповідача відшкодувати завдану позивачу шкоду, у зв'язку із пожежею, яка сталася при перебуванні її автомобіля на зберіганні в межах автостоянки ФОП ОСОБА_4

При цьому колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що відсутність в договорі на стоянку автомобіля від 01 січня 2012 року № 57 підпису ОСОБА_3 не може впливати на його дійсність, оскільки договір був оформлений безпосередньо орендодавцем (ФОП ОСОБА_4.) та погоджений позивачем, шляхом виконання його умов.

Доводи касаційної скарги зазначеного не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди ФОП ОСОБА_4 із наданою судом апеляційної інстанції оцінкою наявним в матеріалах справи доказам.

Крім того безпідставними є доводи касаційної скарги щодо відсутності розрахунку витрат на правову допомогу, як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Докази та обставини, на які посилається ФОП ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 17 лютого

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович