Справа № 347/1715/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі :

головуючої судді : Крилюк М.І.,

секретаря : Терлюжак Н.П.,

адвоката: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та пояснили, що 11.01.2002р. між нею та відповідачкою було укладено договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 житловий будинок, площею 68,9кв.м. та господарські будівлі та споруди, що розташовані в с.Великий Рожин, кут Царина №29, Косівського району та ОСОБА_3 зобов»язалася довічно її утримувати, забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти за нею безоплатне довічне користування ? частиною її житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд та земельну ділянку площею 1000кв.м. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 350грн. щомісячно, де вартість встановленого матеріального забезпечення не може бути нижчою мінімального прожиткового мінімуму. Спочатку відповідачка сумлінно виконувала свої зобов»язання, а з 2012р. по 2016р. умови договору ОСОБА_3 не виконувала. Позивачка часто хворіє і на її лікування необхідні значні кошти, проте тих які надає відповідачка їй не вистачає і вона змушена проводити лікування за свій рахунок. Порушення відповідачкою договору довічного утримання полягає також в нерегулярному харчуванні, відсутність відповідачки в будинку по декілька днів, пасивне відношення до позивачки та її стану здоров»я. А тому, просять розірвати договір довічного утримання, який укладений між ОСОБА_2 та відповідачкою 11.01.2002р.

Відповідачка та її представник позов не визнали та пояснили, що відповідачка належним чином виконує укладений між нею та позивачкою договір довічного утримання. В повному обсязі забезпечує позивачку продуктами харчування, одягом, повністю оплачує електроенергію та купує дрова. Також нею проведений ремонт в житловому будинку, де проживає позивачка, підведена гаряча та холодна вода. На даний час вона проживає у будинку ОСОБА_2 разом із своїми дітьми, жодних сварок чи скандалів з позивачкою не було і вона претензій щодо неналежного догляду за нею не пред»являла. Однак, між ними виник конфлікт, оскільки позивачка бажає щоб вона повністю оплачувала її лікування та перебування в медичних закладах і спільно проживала із нею. Проте, такі обставини договором не передбачено. Із часу укладення договору вона постійно виконувала всі бажання позивачки, повністю забезпечувала продуктами харчування, проводила оплату комунальних послуг, обробляла земельну ділянку та створила належні умови проживання їй. Крім цього, вона провідує позивачку в лікарні, робить її масаж, купує ліки, а тому вважає, що витрачає значно більше коштів, ніж передбачено умовами договору.

Що стосується посилання ОСОБА_2 про період, який вона не проживала у позивачки так як важко хворіла, що на її думку є підставою для розірвання договору, то вказані обставини не заслуговують на увагу, оскільки під час її лікування всі послуги по договору позивачці надавали її батьки і люди яких вони винаймала, що не заперечує і сама позивачка. На даний час між ними немає жодних непорозумінь чи скандалів, вважають, що позов закладений безпідставно, просять відмовити.

Суд, вислухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожний має право на судовий захист.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст.744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ст.745 ЦК України).

Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору довічного утримання від 11.01.2002р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрованому в реєстрі за №39 ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 належний їй на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 3819кв.м., що знаходяться в с.Великий Рожин, кут Царина,29, Косівського району, Івано-Франківської області. А п. 4,5 даного договору зазначено, що ОСОБА_3 зобов»язалася довічно повністю утримувати ОСОБА_2, забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в її безоплатному довічному користуванні ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 1000кв.м. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 350 грн. щомісячно. Вартість цього матеріального забезпечення не може бути нижчою мінімального прожиткового мінімуму доходів громадян .

Частиною 1 ст. 746 ЦК України, передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров'я.

Договір довічного утримання має певні особливості: 1) майно переходить у власність набувача, проте розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувана не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна в установленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; 2) зобов'язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; 3) цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов'язків; 4) матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання.

Судом встановлено, що спірний договір підписаний позивачкою без будь - якого примусу, фізичного чи психологічного тиску, свідомо і добровільно, на власний розсуд, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення, умови та правові наслідки договору, про що не заперечила і сама позивачка в судовому засіданні. Тобто, усі умови договору позивачці відомі та вона з ними згідна.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ст.749 ЦК України, в договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Згідно ст. 751 Цивільного кодексу України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Відповідно до договору довічного утримання від 11.01.2002р. вбачається, що в ньому визначені усі види догляду, якими ОСОБА_3 зобов»язалася забезпечувати ОСОБА_2 А також в п.5 даного договору визначений розмір матеріального забезпечення, що не може бути нижчим мінімального прожиткового мінімуму.

Як стверджується дослідженими в судовому засіданні доказами ОСОБА_3 належним чином виконує умови договору довічного утримання, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 05.09.2016р., де зазначено, що із часу укладення договору ОСОБА_3 забезпечує ОСОБА_2 продуктами харчування, заготовленням дров, в будинку підведена гаряча та холодна вода. В кімнаті, де проживає позивачка проведено ремонт, прибрано, також вона має вільний доступ до інших кімнат в житловому будинку, присадибна ділянка знаходиться в належному стані.

Твердження позивачки про те, що ОСОБА_3 4 роки не проживала в господарстві позивачки не можуть бути підставою для розірвання договору довічного утримання.

Оскільки, спільне проживання сторін не передбачено договором, крім цього в період коли відповідачка попала в аварію та тривалий час лікувалася, то договір довічного утримання продовжував належним чином виконуватися, так як до позивачки приходили її мати та батько, які повністю надавали їй допомогу та забезпечували продуктами харчування та ліками , а також ОСОБА_3 винаймала людей, яким оплачувала за виконану роботу по обслуговуванню господасртва. Від цих послух ОСОБА_2 жодного разу не відмовилася. Про це ствердив допитаний судом в якості свідка батько відповідачки ОСОБА_5, який пояснив, що коли ОСОБА_3 хворіла, то він допомагав позивачці, яка ніколи на відповідачку не скаржилася, оскільки була належним чином доглянута, повністю забезпечувалась продуктами та ліками.

Вимогами ст. 752 ЦК України передбачено, що у разі неможливості виконання обов"язків набувача за договром довічного утримання з підстав, що мають істотне значення, такі обов"язки можуть бути передані за згодою члену сім"ї набувача або іншій особі.

Як видно із наведених обставин справи в період перебування на лікарняному відповідачки обов"язки по догляду за позивачкою ОСОБА_3 предала своїм родичам, що не заперечувала сама позивачка, так як не відмовлялась від наданих їй послуг членами сім"ї відповідачки.

Згідно виписки з погосподарської книги вбачається, що позивачка проживає в с.Великий Рожин, кут Царина,29, Косівського району з ОСОБА_3 та її дітьми ОСОБА_6, 2001р.н. та ОСОБА_6, 2006р.н., які зареєстровані до її господарства. Тобто, на даний час відповідачка проживає біля ОСОБА_2, оплачує комунальні послуги, веде догляд за господарством та утримує позивачку.

Як ствердили допитані судом свідки ОСОБА_7»юк М.П., який являється сільським головою с.Великий Рожин та ОСОБА_8 депутат сільської ради, вони створювали комісію та виходили на місце, після чого було складено акт про те, що ОСОБА_3 належним чином веде догляд за ОСОБА_2, оскільки всюди чисто, господарство знаходиться в належному стані, позивачка повністю забезпечена продуктами харчування, є належні умови проживання для перестарілої людини. Також зазначили, що позивачка не скаржилася комісії на відповідачку, жодних сварок не було, а просто просила розірвати договір довічного утримання.

Про те, що ОСОБА_3 веде належний догляд за позивачкою свідчать долучені до матеріалів справи фотознімки господарства ОСОБА_2 з яких видно, що господарство та земельна ділянка знаходяться в належному стані, в кімнаті позивачки прибрано та проведений ремонт житлового будинку.

Що стосується проживання позивачки в кухні даного житлового будинку, то судом встановлено, що сама позивачка бажає там проживати, оскільки як вона ствердила, що в неї там всі умови проживання.

Посилання позивачки на той факт, що ремонт в господарстві проводився без її відома, нічим не підтверджено, оскільки вона там проживає та їй було відомо про те, що ОСОБА_3 міняла підлогу, двері, набивала вагонку, з гаража зробила кімнату, а також проводила інші дії з благоустрою житла, оскільки жодних скарг з цього приводу від ОСОБА_2 не поступало.

Також судом встановлено, що відповідачка відвідує ОСОБА_2 коли вона хворіє в лікарні та оплачує її лікування, що стверджується випискою лікаря про призначене лікування та представленими квмтанціями щодо придбання медикаментів куплених ОСОБА_3

Як ствердила допитана судом свідок ОСОБА_9, яка являється продавцем магазину, ОСОБА_2 приходить часто в магазин та бере все необхідне, а гроші за придбаний товар повертає ОСОБА_3 Також ствердила, що відповідачка часто купує в магазині для ОСОБА_2 продукти харчування.

Тобто, з наведених обставин вбачається, що відповідачка жодним чином не порушує умови укладеного договору довічного утримання, а навпаки її витрати значно перевищують розмір прожиткового мінімуму, про що зазначено в договорі довічного утримання. Такі обставини не заперечує і сама позивачка, оскільки вона пояснила, що відповідачка забезпечує її дровами, продуктами харчування, ліками.

Відповідно до п.5 укладеного договору передбачено межу матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги), а саме не нижче мінімального прожиткового мінімуму.

А тому, твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 повинна повністю задовольняти всі вимоги позивачки спростовується укладеним між сторонами договором та долсідженими доказами по справі.

Крім цього, суд бере до уваги і той факт, що за позивачкою здійснювали догляд інші громадяни, а саме ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, Ком»якович Г.М., що стверджується довідкою виданою виконкомом Великорожинської сільської ради від 26.10.2016р. що свідчить про те, що позивачка часто конфліктує із людьми, які її утримують та отримавши від них певний перелік послуг із надуманих причин розриває угоду про догляд за нею.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 вклала значні кошти в ремонт житлового будинку позивачки, утримання господарства та повного догляду за нею на протязі 14 років.

Відповідно до характеристики виданої виконкомом Великорожинської сільської ради від 26.10.2016р. ОСОБА_3 зарекомендувала себе з позитивної строни, скромна, ввічлива, користується повагою серед жителів села та жодних скарг на неї не поступало.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Частиною 2 ст.651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Проте, жодних істотних порушень договору довічного утримання чи інших доказів, які б свідчили про неналежне виконання відповідачкою умов договору суду не представлено.

Відповідно до вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів, які б давали підстави для рорзірвання договору довічного утримання укладеного між нею та відповідачкою, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного ст.55 Конституції України, ст.ст. 627, 638, 651, 744-746, 749-750, 752, 755 ЦК України та керуючись ст.ст.213- 215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, укладеного 11.01.2002р., посвідченого державним нотаріусом Косівської державної нотаріальної контори 11.01.2002р. по реєстру №1 відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського Апеляційного суду через Косівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.І. Крилюк