Справа № 159/1220/16-ц
Провадження № 2/159/555/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючий суддя Денисюк Т.В.

за участю секретаря Гарбар О.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

У квітні 2016 року громадянка України ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 09 січня 2015 року, із громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_2.

В обґрунтуванні позову ОСОБА_1 зазначає, що шлюб було укладено на території України, від шлюбу дітей немає, через різні погляди на основні цінності спільне життя не склалось, вона не зважилась за таких умов виїжджати в іншу країну, відповідач її залишив та повернувся у ОСОБА_3, з того часу відносин вони не підтримують.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала та пояснила, що у січні 2015 року на території України уклала шлюб із ОСОБА_2, який є громадянином ОСОБА_3. Спочатку вони проживали разом у ОСОБА_3, згодом приїхали в м.Ковель. Однак відповідач виявив бажання повернутись до ОСОБА_3, в свою чергу позивач залишилась в Україні. Вже більше шести місяців відповідач не цікавиться життям позивача, не підтримує звязків та не повідомляє про місце свого перебування, хоча спілкується з рідними, які мешкають в Україні. Шлюб існує лише юридично та обмежує її право на створення нової сімї. В той же час у своїй країні відповідач вважається не одруженим. У звязку з цим позивач просить шлюб розірвати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився.

Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позов підставний, обґрунтований і підлягає до задоволення.

Так, питання розірвання шлюбу між громадянином України та громадянином іншої держави регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" (далі-Закону).

Відповідно до статей 60 та 63 Закону припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. У такому випадку вибір права обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 Закону України "Про міжнародне приватне право". Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним (частини друга, третя статті 60 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Судом встановлено, що 09 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області зареєстровано шлюб між громадянкою України позивачем ОСОБА_4 та громадянином Федеративної республіки ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_2. Після реєстрації шлюбу подружжя мало прізвище ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_5 підтвердила суду повідомлені позивачем обставини та дала показання про те, що після одруження її дочка проживала разом із відповідачем у ОСОБА_3, потім вони повернулись в Україну. Однак відносини між ними швидко погіршились і відповідач повернувся у ОСОБА_3, дочка залишилась в Україні. Протягом останніх півроку вони відносин не підтримують , її життям відповідач не цікавиться.

Таким чином, позивач, яка є громадянином України, після укладення шлюбу проживала в Україні та залишилась проживати в своїй державі після фактичного припинення шлюбних відносин, угода про вибір права щодо шлюбу між сторонами не укладалась, тому питання розірвання шлюбу регулюються законодавством України.

Відповідно до ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина і чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Згідно із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Як визначено ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично подружні відносини між сторонами припинено, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не вживає заходів для примирення та збереження сімї, сторони проживають окремо.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним шлюб між сторонами розірвати.

Судові витрати у справі необхідно залишити за позивачем згідно поданого клопотання.

Керуючись ст.10, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 414 ЦПК України, на підставі ст.55, 110, 112 СК України, ст..ст. 60,63 Закону України «Про міжнародне приватне право», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 09 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 6.

Після розірвання шлюбу залишити за позивачем прізвище «Еберлінг».

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:ОСОБА_6