Справа № 0308/5125/12 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/427/16 Категорія: 81 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Перебойчука Р.В.,

представника ДВС ОСОБА_1,

представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

стягувача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за поданням головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2,

за апеляційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 02 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 02 лютого 2016 року в задоволенні подання головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі Другий відділ державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, покликаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою подання про тимчасове обмеження виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 задовольнити. Посилається на те, що боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязання, умисно не виготовляв документи на отримання пенсії та ухиляється від виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник ДВС ОСОБА_1, стягувач ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали з підстав у ній зазначених, просили її задовольнити.

Представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечив, вважає, що доказів умисного невиконання рішення суду як державний виконавець, так і стягувач суду не надали.

Судом першої інстанції встановлено, що державний виконавецьДругого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області не надав доказів, якими підтверджується факт ухилення боржника від виконання зобовязань.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ДВС ОСОБА_1, представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3, стягувача ОСОБА_4 колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження № 35041595 з примусового виконання виконавчих документів за період 2012-2013 років, що видав Луцький міськрайонний суд Волинської області про стягнення із ОСОБА_2 в користь держави та фізичних осіб заборгованості в сумі 83320,40 грн. (а.с.3-7).

Звертаючись із поданням державний виконавець покликається на те, що боржник добровільно не відшкодував стягненої шкоди за період, який надавався для добровільного виконання рішення суду і умисно дане рішення не виконує.

Із наданих заявником суду доказів встановлено, що після відкриття виконавчого провадження у 2012 році держаний виконавець 13.08.2012 року виніс постанову про затримання транспортного засобу МАЗ 5337, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав боржнику на праві власності, і оголошено транспортний засіб у розшук. Однак на даний час дана постанова виконана не була. У 2013 році 13 травня винесено постанову про арешт коштів боржника. У 2015 році державним виконавцем винесено постанови про розшук майна боржника, про звернення стягнення на заробітну плату/пенсію боржника. Інших документів в підтвердження своїх вимог заявник суду не надав.

З пояснень представника відділу ДВС судом встановлено, що боржник у 2016 році почав частково проводити оплату боргу. Також ОСОБА_2 подав заяву до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області де просить здійснювати стягнення боргу за рахунок його пенсійних нарахувань.

У відповідності до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері. Зокрема п. 5 ст. 6 даного Закону передбачено, що громадянинові України, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у праві виїзду за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надано право у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобовязань покладених на нього рішенням, звертатись до суду з таким поданням.

Із ч. 2 ст. 10 ЦПК України вбачається, що наявність умислу та інші факти, як і обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства доведенню підлягає факт ухилення від виконання даних зобовязань, а не факт невиконання зобовязань.

Із постанови про закриття кримінального провадження від 24.02.2016 року, яке було відкрито за поданням головного державний виконавецьДругого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області про невиконання ОСОБА_2 рішення суду, вбачається, що у ході досудового розслідування у діях ОСОБА_2 не було встановлено прямого умислу невиконання рішення суду.

Таким чином звертаючись із даним поданням державний виконавецьДругого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області не подав суду достатніх доказів, якими підтверджується факт ухилення боржника від виконання зобовязань. Саме по собі самостійне невиконання боржником зобовязань не може свідчити про ухилення боржника від покладених на нього рішенням суду обовязків.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі на ту підставу, що боржник ОСОБА_2 умисно не виготовляв документи на отримання пенсії, ніяким чином не підтверджує умисне ухилення від сплати боргу, оскільки сам боржник не отримував доходу у вигляді пенсії. Не тривалий період роботи боржника також не може бути достатнім доказом для задоволення подання, оскільки державним виконавцем не подано суми зароблених коштів та можливих відрахувань в користь стягувачів. Постійні поїздки боржника за межі України не доводять факту наявності у нього коштів для оплати боргових зобовязань за рішенням суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні даного подання, оскільки не було передбачених законом підстав для обмеження останнього у праві виїзду за межі України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 02 лютого 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: