Справа № 331/8575 /15-ц
Провадження 2/331/566/2016
09 березня 2016 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Жукової О.Є.
при секретарі Пакуло В.С.
за участю представника позивача - ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, процентів та пені за договором позики,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 201 730, 00 гривень суму позики за договором від 23.07.2015 року, 4642,55 гривень проценти за користування позикою, 70 605,50 гривень пені з прострочення повернення позики.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 23 липня 2015 року між ними та ОСОБА_4 було укладено договір позики , відповідно до якого він надав відповідачу гроші готівкою в розмірі 201 730 гривень строком на 3 місяці зі сплатою 24 % річних . Оскільки відповідач суму боргу не повернув, він вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову.
Представник відповідача позов не визнав в повному обсязі, з тих підстав, що розписка надана позивачем про отримання грошових коштів, не має відношення до підписаного сторонами договору позики, оскільки не містить посилання на договір, обов»язкових реквізитів, що визначені у п. 2.2. договору позики, а отже , не має підстав вважати, що вона укладена на підтвердження укладання і виконання договору позики .
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно вимог ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено , що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи договору позики від 23 липня 2015 року (а.с.4-5), ОСОБА_4 відповідач по справі , отримав від позивача ОСОБА_3 гроші в сумі 201 730 гривень строком на три місяці зі сплатою 24 % річних.
П. 4.2. договору, укладеного між сторонами , передбачено, що у разі порушення терміну повернення суми позики, позичальник зобов»язаний сплатити на користь позикодавця , окрім суми позики, пеню у розмірі 1% від суми позики за кожний день прострочення.
Факт отримання відповідачем суми позики, підтверджено розпискою, наявною в матеріалах справи від 23 липня 2015 року (а.с. 6).
У вказаний в договорі строк, борг позивачу не було повернуто, чим було порушено його права.
Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами, а за змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов'язання;3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Таким чином, оцінка наданих суду доказів , дає суду підстави дійти до висновку, що з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути суму боргу за договором позики в розмірі 201 730 гривень, проценти за період з 24.10.2015 року по 27.11.2015 року в розмірі 4642,55 гривень ( 201730,00 грн. Х 24% / 365дн. Х 35 дн.) , пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення за період з 24.10.2015 року по 27.11.2015 року в сумі 70 605, 50 гривень, згідно розрахунку наданого позивачем, який відповідає вимогам закону .
При цьому , доводи представника відповідача не спростовують висновків суду , оскільки останнім не надано доказів того, що договір позики , укладений між сторонами 23 липня 2015 року, було розірвано або визнано недійсним, зокрема, сума грошових коштів отримана відповідачем за розпискою саме в день укладання договору, відповідає сумі позики, що визначена сторонами в договорі від 23 липня 2015 року.
Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, процентів та пені за договором позики задовольнити .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 23 липня 2015 року в розмірі 201 730 ( двісті одна тисяча сімсот тридцять) гривень 00 копійок, проценти в сумі 4 642 ( чотири тисячі шістсот сорок дві) гривні 55 копійок, пеню в розмірі 70 605 ( сімдесят тисяч шістсот п»ять) гривень 50 копійок, судовий збір в сумі 2 769 ( дві тисячі сімсот шістдесят дев»ять) гривень 79 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: