Номер провадження: 22-ц/785/3267/16
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Козак М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в особі опікуна ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі опікуна ОСОБА_5, за участю органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою представників ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_6 в особі опікуна ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року , -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_9, звернувшись 22 червня 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що на підставі нотаріально посвідченого 27 лютого 2004 року договору дарування є власником 186/1000 часток квартири АДРЕСА_1, загальна площа належної йому частки становить 20,33 кв.м, житлова площа становить 14,4 кв.м. З його згоди в належній йому частці квартири було зареєстровано місце проживання сестри ОСОБА_9 та її малолітніх синів ОСОБА_6, ОСОБА_4 З 2009 року малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживають в с. Гандрабури Ананьївського району Одеської області з ОСОБА_5, сама ж ОСОБА_9 з власної волі залишила квартиру, місце проживання її невідоме. В подальшому рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 8 квітня 2013 року ОСОБА_9 позбавлено батьківських прав відносно дітей ОСОБА_4, ОСОБА_6, встановлено опіку над дітьми з призначенням ОСОБА_5 опікуном. Посилаючись на вказані обставини, не проживання з 2009 року ОСОБА_9, її малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_6 в належній йому частці квартири, позивач ОСОБА_9 просив визнати відповідачів ОСОБА_9, малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_6 такими, що в тратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.3-5).

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 в особі опікуна ОСОБА_5 позов не визнали (т.1 а.с.42-44).

Відповідач ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року у віці 36 років (т.1 а.с.53).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2015 року позов ОСОБА_9 в частині вимог до ОСОБА_9, яка померла, залишено без розгляду (т.1 а.с.65).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року позов задоволено, визнано ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1; встановлено порядок виконання рішення, шляхом зазначення, що рішення є підставою для ГУ ДМС України в Одеській області для зняття ОСОБА_6, ОСОБА_4 з реєстраційного обліку по квартирі (т.1 а.с.141-146).

В апеляційній скарзі представники в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_6 в особі опікуна ОСОБА_5 просять рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що малолітні діти ОСОБА_4, ОСОБА_6 в спірній квартирі не проживають більше одного року, діти не являються членами сім'ї позивача, що ОСОБА_5 як опікун дітей з 2011 року спірною житловою площею не цікавиться, плату за користування жилим приміщенням, за комунальні послуги не проводить, участі в спільному побуті не приймає. Пославшись на відсутність перешкод опікуну та дітям у користуванні квартирою, відсутність доказів поважності причин не проживання в спірному житлі, суд визнав малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1

Висновки суду не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_9 є матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, народженого в м. Одесі; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, народженого в м.Одесі. Відомості про батька дітей в актові записи про народження внесено на підставі частини 1 статті 135 СК України (за вказівкою матері, яка не перебуває у шлюбі, за відсутності спільної заяви батьків чи рішення суду про встановлення батьківства) (т.1 а.с.102, 103).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 8 квітня 2013 року за позовом ОСОБА_10, діючої в інтересах малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_4, позбавлено батьківських прав ОСОБА_9 відносно дітей ОСОБА_6, 2005 року народження, ОСОБА_4, 2007 року народження; призначено ОСОБА_5 опікуном малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_4 (т.1 а.с.10-12, 100-101).

Розпорядженнями Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 14 червня 2013 року №255/01-06, від 14 червня 2013 року №256/01-06 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування малолітньому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідно (т.1 а.с.13-20).

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2002 року ОСОБА_9 засуджено за частиною 2 статті 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, покарання відбувала в місцях позбавлення волі з 20 серпня 2002 року по 20 лютого 2004 року. Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2010 року ОСОБА_9 засуджено за частиною 3 статті 185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним строком 3 роки. Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2012 року ОСОБА_9 засуджено за частиною 2 статті 311 КК України до 4 років позбавлення волі. Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2013 року ОСОБА_9 засуджено за частиною 1 статті 307, частиною 2 статті 307 КК України за сукупністю злочинів та вироків до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна з відрахуванням строку відбуття покарання з 25 жовтня 2012 року (т.1 а.с.92-97, 111-113, т.2 а.с.44-48).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_9 померла у віці 36 років (т.1 а.с.53).

Розпорядженнями Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 22 січня 2016 року №22/01-06, від 22 січня 2016 року №21/01-06 надано статус дитини-сироти малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, малолітньому ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно (т.1 а.с.98-99).

Згідно довідок №№33,34 від січня 2012 року, довідки №193 від травня 2012 року, виданих Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, малолітні ОСОБА_6, ОСОБА_4 проживають з бабусею ОСОБА_5, 1942 року народження, тіткою ОСОБА_7, 1979 року народження, та її малолітніми дітьми на території Гандрабурівської сільської ради (т.1 а.с.104, 105, 110, 116).

Згідно довідки №573 від 18 січня 2012 року директора загальноосвітньої школи І-Ш ступенів №1 с.Гандрабури малолітній ОСОБА_6 навчається в школі в 1-му класі з 2011 року, проживає з ОСОБА_7 та знаходиться на її повному забезпеченні (т.1 а.с.105, 109).

Згідно довідки №5 від 18 січня 2012 року завідувача дитячого навчального закладу «Івушка» малолітній ОСОБА_4 відвідує дитячий заклад «Івушка» в с.Гандрабури з 2010 року (а.с.108).

Відповідно до договору дарування, укладеного між ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_3, останній прийняв в дар 186/1000 часток квартири №9 «а» в будинку АДРЕСА_1, яка в цілому складається з п'яти кімнат загальною площею 109,0 кв.м житловою площею 77,6 кв.м. Договір посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_15 27 лютого 2004 року, зареєстровано в реєстрі за №10-773. Право власності ОСОБА_9 на частку нерухомого майна, набуту на підставі договору дарування, зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 22 березня 2004 року (т.1 а.с.7).

Згідно довідки №2916 від червня 2015 року дільниці №1 КП «ЖСК «Хмельницький» ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_1 займає одну кімнату загальною площею 20,33 кв.м житловою площею 14,40 кв.м на другому поверсі триповерхового будинку. На вказаній житловій площі значились зареєстрованими та такими, що проживають, три особи, а саме з 24 лютого 2006 року сестра ОСОБА_9 ОСОБА_9, 1979 року народження, з 24 лютого 2006 року племінник ОСОБА_6, 2005 року народження, з 30 січня 2008 року племінник ОСОБА_4, 2007 року народження. Власник ОСОБА_9 за вказаною адресою не зареєстрований (т.1 а.с.8).

Згідно акту про відсутність (не проживання) осіб за місцем реєстрації, складеним 12 червня 2015 року мешканцями будинку АДРЕСА_1, (підписи завірено посадовою особою дільниці №1 КП «ЖКС «Хмельницький») ОСОБА_9 та її діти ОСОБА_6, ОСОБА_4 в квартирі №9 «а» не проживають з 2009 року (т.1

а.с.9).

Вимоги про визнання малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, заявлено ОСОБА_9 як власником житла 22 червня 2015 року на підставі частини 2 статті 405 ЦК України в силу не проживання більше п'яти років.

За змістом частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 405 закріплює за членами сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, право користування цим житлом відповідно до закону. ЦК не визначає коло осіб, які є членами однієї сім'ї та мають право користуватися житловим приміщенням згідно зі статтею 405 ЦК, тому в цьому випадку слід керуватися частиною 2 статті 3 СК України, відповідно до якої «Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки».

Право визначати житлове приміщення, яке вправі займати та використовувати члени сім'ї, які володіють житловим сервітутом, закон надає власнику. Згідно статті 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним житлове приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Власником 186/1000 часток квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 з 27 лютого 2004 року. Зі згоди ОСОБА_9 як власника житла у вказаній частці квартири, що становить 20,33 кв.м, а саме в житловій кімнаті площею 14,40 кв.м проживали рідна сестра власника житла ОСОБА_9 ОСОБА_9 та її двоє малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Вказані особи поселилися в житлову кімнату та користувалися часткою квартири загального користування (комунальної) без укладення з власником житла будь-якої угоди про порядок користування цим приміщенням. ОСОБА_9 та її син ОСОБА_6 зареєстровані в квартирі з 24 лютого 2006 року, син ОСОБА_4 - з 30 січня 2008 року.

Таким чином, ОСОБА_9, її малолітні діти ОСОБА_16, ОСОБА_4 набули право користування належною брату та дядькові ОСОБА_9 часткою комунальної квартири правомірно.

Дійсно малолітні ОСОБА_6, ОСОБА_4 не проживають в квартирі понад один рік, однак не проживання має поважні причини, що вказує на відсутність підстав для застосування до дітей положень частини 2 статті 405 ЦК України та, відповідно, визнання дітей такими, що втратили право користування житлом, в якому зареєстровані в установленому законом порядку та проживали до настання обставин, не залежних від їх волі, дій тощо.

Так, в матеріалах справи наявні докази вчинення матір'ю дітей ОСОБА_9 злочинів, неодноразового її засудження, в тому числі й до позбавлення волі з відбуттям покарання в місцях позбавлення волі, зловживання алкогольними напоями та наркотичними засобами, ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню, утриманню дітей, піклуванню про їх здоров'я, розвиток тощо.

Неналежна поведінка матері по відношенню до дітей, залишення їх без нагляду, перебування в місцях позбавлення волі призвели до того, що малолітні діти фактично з 2009 року перебували під опікою бабусі ОСОБА_5, тітки ОСОБА_7 та в силу свого малолітнього віку (один з трьох років, другий з року), проживання бабусі та тітки в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області тощо знаходилися з ними.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції було зібрано докази заміни дверей та замків в жилу кімнату, проживання в належній ОСОБА_9 частці квартири АДРЕСА_1 зі згоди останнього з вересня-жовтня 2013 року ОСОБА_17, яка має намір придбати квартиру. Після ремонту кімнати, сплати боргів за комунальні послуги, заміни замків ОСОБА_9, дітей, опікуна ОСОБА_5 в квартиру допущено не було.

ОСОБА_9 судовим рішенням у 2013 році була позбавлена батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 року мати дітей ОСОБА_9 померла. Діти ОСОБА_6, ОСОБА_4 з червня 2013 року мали статус дитини, позбавленої батьківського піклування, у січні 2016 року їм було надано статус дитини-сироти. З 2013 року бабуся ОСОБА_5 призначена опікуном онуків ОСОБА_6, ОСОБА_4

Обов'язок збереження права дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із її числа на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до влаштування у відповідні заклади, прийомну сім'ю чи встановлення над ними опіки чи піклування, закріплений Цивільним, Житловим, Сімейним кодексами України, Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», Законом України «Про охорону дитинства» та іншими нормативно-правовими актами.

Малолітні ОСОБА_6, ОСОБА_4 були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, де проживали разом зі своєю матір'ю ОСОБА_9 до взяття їх під опіку ОСОБА_5

Відповідно до частин 3, 4 статті 29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та її батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на даний час 11 років, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на даний час 8 років. Діти під опікою з 2013 року, з січня 2016 року діти є сиротами. Опікун ОСОБА_5 постійно проживала та проживає в с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області, відтак, в силу віку дітей-сиріт, їх місце проживання на час перебування під опікою може бути місцем проживання опікуна ОСОБА_5

Відповідно до статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року №2342-ІУ за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також за особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 11 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 2 червня 2005 №2623-ІУ дітям гарантоване збереження права на житло, а саме держава забезпечує дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа, які до передачі під опіку чи піклування мали впорядковане житло, що зберігалося за ними, невідкладне вселення їх у ці приміщення і повернення їм майна, що знаходилося в цих приміщеннях на день передачі дітей під опіку та піклування.

Таким чином, малолітні ОСОБА_6, ОСОБА_4 спочатку як діти, позбавленні батьківського піклування, а потім і як діти-сироти, зберігають право на житло, а саме на житлову кімнату та частину приміщень загального користування в комунальній

квартирі АДРЕСА_1, куди вони зі згоди власника житла ОСОБА_9 правомірно вселилися та проживали з матір'ю ОСОБА_9 до встановлення над ними опіки. Проживання на час опіки за місцем проживання опікуна ОСОБА_5 в с.Гандрабури не позбавляє дітей-сиріт права на житло, в якому проживали до опіки.

Правові підстави для визнання малолітніх дітей-сиріт ОСОБА_6, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1, відсутні.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_6 в особі опікуна ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в особі опікуна ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі опікуна ОСОБА_5, за участю органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Н.Д.Плавич