Категорія 53 Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Сало Т.Б., Луценка В.В.,

за участю секретаря Маркевич Я.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Метроном» про стягнення не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, стягнення заробітку за час розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою представника в інтересах ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2015 року, ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суду з позовом до Кредитної спілки «Метроном» (надалі КС «Метроном») про стягнення заробітку за період з 18.03.2014 року по 18.03.2015 року. Ці позовні вимоги були мотивовані тим, що він з 04.10.2011 року перебував в трудових відносинах з КС «Метроном», працюючи на посаді начальника Ямпільського відділення КС «Метроном», звідки був з 18.03.2014 року мобілізований до лав Збройних Сил України де перебував до 18.03.2015 року, виконуючи військовий обов'язок в зоні АТО. За період перебування на службі КС «Метроном» не виплатила йому заробітну плату в сумі 13500 грн.

30.11.2015 року позовні вимоги були збільшені і поставлено питання про стягнення з КС «Метроном» на користь ОСОБА_3 заробітної плати в сумі 23637 грн. 03 коп. за період з 01.03.2014 року по 19.06.2015 року, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4532 грн. 22 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 19.06.2015 року по 30.11.2015 року в сумі 8768 грн. 88 коп. На підтвердження збільшених позовних вимог наведені обставини про те, що при звільненні його з роботи 19.06 2015 року йому не була виплачена нарахована заробітна плата за період з 18.03.2015 року по 19.06.2015 року та компенсація з невикористану відпустку.

Позовні вимоги задоволені частково, а саме стягнуто на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час мобілізації в сумі 10500 грн. та 2692 грн. 20 коп. компенсації за невикористану відпустку.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_3, в інтересах якого представником подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення вимог в повному обсязі.

Законність оскаржуваного рішення поставлена під сумнів з посиланням на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

На підтвердження доводів апеляційної скарги наведені обставини про те, що суд відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку, безпідставно поставив під сумнів наказ КС «Метроном» №14.2-к від 19 червня 2015 року, згідно якого ОСОБА_3 мала бути виплачена компенсація за 63 календарних дні невикористаної відпустки. При цьому, мотивуючи в цій частині рішення суд прийняв до уваги суперечливі докази, які не відповідають фактичним обставинам справи.

З цих же підстав поставлено під сумнів рішення в частині відмови в стягненні заробітної плати за період з 18.03.2015 року по 19.06.2015 року та за затримку в проведені розрахунку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представника ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах вимог апеляційної скарги прийшла до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку, невиплаченої заробітної плати та в частині відмови в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку знайшли своє підтвердження і за своїми наслідками тягнуть скасування оскаржуваного рішення в цій частині.

Встановлено, що ОСОБА_3 перебуваючи в трудових відносинах з КС «Метроном», відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року за №15/2015 року з 18.03.2014 року по 18.03.2015 року був призваний до лав Збройних Сил України зі збереженням середнього заробітку за місцем роботи. За період з березня по серпень 2014 року такий заробіток КС «Метроном» йому був виплачений. Після демобілізації 18.03.2015 року повернувся до виконання трудових обов'язків.

19 червня 2015 року наказом №14.2-к ОСОБА_3 було звільнено з посади начальника відділення «Ямпільське» за прогул. При звільненні йому не були виплачені: заробітна плата за період мобілізації з серпня 2014 року по березень 2015 року, нарахована але невиплачена заробітна плата з 18.03.2015 року по 19.06.2015 року, а також компенсація за невикористану відпустку.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що ОСОБА_3 кредитною спілкою «Метроном», з якою він перебував у трудових відносинах, не був виплачений середній заробіток в сумі 10500 грн. за період з другої половини серпня 2014 року по 18.03.2015 року.

Частково задовольняючи вимоги в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку, суд посилався на те, що ОСОБА_3 за період його роботи в КС «Метроном» було використано з 60 календарних днів відпустки 25 днів. При цьому, до уваги була прийнята бухгалтерська довідка КС «Метроном» та додані до неї копії наказів (а. с. 106-108). Щодо наказу КС «Метроном» №14.2-к від 19 червня 2015 року в частині виплати ОСОБА_3 компенсації за 63 календарних дні невикористаної відпустки, то в цій частині суд поставив наказ під сумнів, вважаючи його таким, що суперечить іншим доказам по справі.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Трудовий договір між КС «Метроном» та ОСОБА_3 був укладений 04.10.2011 року. Його трудові відносини з КС «Метроном» тривали до 19 червня 2015 року, тобто 3 роки 8 місяців та 15 днів. Сумарна тривалість відпустки ОСОБА_3 за цей період становила 88 календарних днів. Навіть за умов використання ним 25 днів відпустки, його невикористана відпустка склала 63 календарних дні (88 днів - 25 днів). Відповідно до виданого КС «Метроном» 19 червня 2015 року наказу №14.2-к ОСОБА_3 підлягала виплаті компенсація саме за 63 календарних дні невикористаної відпустки. Даний наказ був чинним на момент розгляду справи і ніким не оспорений. За таких обставин суд першої інстанції не мав жодних підстав ставити під сумнів його законність.

Разом з цим прийнята до уваги бухгалтерська довідка викликає сумнів, оскільки при її складанні врахований наказ №8-к від 21 квітня 2014 року про надання ОСОБА_3 відпустки в той час коли він був демобілізованим і перебував в Збройних Силах України, тобто фізично не міг перебувати у такій відпустці (а. с. 106).

Не можна погодитись з висновками суду про те, що позивачем не надано доказів та підстав збереження за позивачем права на отримання середнього заробітку за період з моменту демобілізації 18.03.2014 року до моменту його звільнення 19.06.2015 року.

При цьому, на підтвердження таких висновків суд послався на акти про відсутність ОСОБА_3 на робочому місці 28 квітня 2015 року, 19 травня 2015 року та 18 червня 2015 року.

Проте ці обставини вказують на те, що трудові відносини між позивачем та КС «Метроном» зберігались і після 18 березня 2015 року, тобто після його демобілізації і були припинені згідно того ж наказу №14.2 лише 19.06.2015 року.

Незаперечним доказом того, що ОСОБА_3 нараховувалась заробітна плата з якої сплачувались обов'язкові платежі до Пенсійного фонду України є індивідуальні відомості про застраховану особу - ОСОБА_3 за 2015 рік (а. с. 33).

Справляння страхових внесків здійснюється лише на нараховану заробітну плату.

За встановлених обставин невиплата вже нарахованої заробітної плати ОСОБА_3 могла бути не здійснена лише за дні його відсутності на роботі з дотриманням про цьому вимог закону, чого відповідачем зроблено не було.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, провадиться в день звільнення. У випадку коли в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок.

Заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_3 КС «Метроном» посилаючись на положення ст. ст. 127, 128 КЗпП України фактично визнала, що за рахунок заробітної плати, нарахованої позивачу мали б бути погашені його кредитні зобов'язання перед кредитною спілкою «Метроном». Ці ж обставини були підтверджені представником відповідача в суді. Проте таке обґрунтування суперечить приписам ст. 25 Закону України «Про оплату праці про заборону обмежень працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою».

Про відсутність наміру у відповідача проводити розрахунок з ОСОБА_3 свідчить і та обставина, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції ним була направлена рекомендованим відправленням 11 листопада 2015 року вимога про проведення з ним розрахунку та перерахування коштів на його картковий рахунок (а. с. 77, 78). Проте ця вимога відповідачем залишається невиконаною і на день апеляційного розгляду справи.

За приписами частини 1-ї статті 117 КЗпП України у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому середній заробіток обчислюється відповідно до пункту 2-го Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого КМ України №100 від 08.02.1995 року.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 становить 76 грн. 92 коп. (1500 грн. х 2місяці, що передували його звільненню). В позові ставиться питання про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку з 19 червня 2015 року по 30 листопада 2015 року, тобто за 114 днів.

Отже, за встановлених по справі обставин, рішення в частині відмовлених позовних вимог підлягає скасуванню з послідуючим ухваленням нового рішення в цій частині.

А тому, за наведених обставин та на підставі ст. ст. 38, 47, 116, 117, 235 КЗпП України, керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2015 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Метроном» про стягнення не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, стягнення заробітку за час розрахунку при звільненні, скасувати в частині відмовлених позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку, нарахованої та невиплаченої заробітної плати, а також середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Кредитної спілки «Метроном» на користь ОСОБА_3 без урахування обов'язкових податків та зборів 8261 грн. 96 коп. - нарахованої але невиплаченої заробітної плати, 4532 грн. 22 коп. - компенсації за невикористану відпустку, 8691 грн. 96 коп. - середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Стягнути з Кредитної спілки «Метроном» 671 грн. 71 коп. судового збору на користь держави.

Врешті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: