Справа № 303/6705/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

23.10.2015 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, зазначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 13.11.2015 залучено до участі в справі ОСОБА_5 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Позов мотивувався таким.

Позивач на підставі договору дарування незавершеної будівництвом квартири від 16.08.2008 є власником квартири № 4 у будинку № 21 у провулку Островського в м. Мукачеві. Дарувальником був батько позивача ОСОБА_3, який, у свою чергу, набув квартиру у власність на підставі договору від 01.09.1992, що за ним купив у Закарпатського обласного автомобільного учбового комбінату 1/4 частину незавершеного будівництвом 4-квартирного будинку із його готовністю у 38%. Аналогічно по 1/4 частці у будинку придбали також ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Із набуттям права власності на частки у будинку, їх власники набули й права спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка виділялася для будівництва будинку і на якій він розташований, що передбачає право власників на спільне користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,2 га.

Рішенням ОСОБА_8 Мукачівської міськради від 25.06.1998 № 156 затверджено матеріали розподілу ділянки спільного користування по вул. Графа фон Шенборна (тепер провулок Островського), 21 і закріплено: за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельні ділянки площами по 497 кв. м за кожним, за ОСОБА_3 земельну ділянку площею 513 кв. м, а земельну ділянку площею 218 кв. м залишено у спільному користуванні мешканців будинку.

24.03.2015 Апеляційний суд Закарпатської області ухвалив рішення у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 Мукачівської міськради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3, про визнання рішення органу місцевого самоврядування недійсним, де предметом спору була дійсність рішення ОСОБА_8 Мукачівської міськради від 25.06.1998 № 156, і встановив, що рішення з питання виділення та закріплення за власниками квартир у даному житловому будинку частини прибудинкової земельної ділянки повинно було прийматись не ОСОБА_8 Мукачівської міськради, а безпосередньо цією радою. Так позивачу стало відомо про встановлення порядку землекористування некомпетентним органом, внаслідок чого відповідне рішення підлягає визнанню недійсним.

На час звернення до суду, розподіл земельної ділянки, що існує, створює позивачу перешкоди, зокрема, заїзд, який є частиною ділянки, що перебуває у спільному користуванні, проходить повз стіни належної позивачу частини будинку, що заважає йому нормально та повноцінно обслуговувати помешкання, спричиняє конфлікти із сусідами. Відповідно до проекту забудови та чинних нормативних актів, квартира позивача класифікується як котедж підвищеної комфортності з окремим входом з вулиці, що виключає існування двору спільного користування.

Посилаючись на ці обставини, на норми законодавства щодо компетенції органів місцевого самоврядування та щодо скасування правових актів індивідуальної дії, вказуючи на преюдиційне судове рішення, позивач просив визнати недійсним рішення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 25.06.1998 № 156 «Про землекористування» в частині п. 2 по питанню 8, яким було затверджено матеріали розподілу спільного землекористування по вул. Графа фон Шенборна, 21 і закріплено за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельні ділянки площами по 497 кв. м за кожним, за ОСОБА_3 земельну ділянку площею 513 кв. м, а земельну ділянку площею 218 кв. м залишено у спільному користуванні мешканців двору.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30.11.2015 у позові відмовлено.

Позивач рішення суду оскаржив, вважає його незаконним і необґрунтованим, просить рішення скасувати, позов задовольнити. Зазначає, зокрема, що суд немотивовано залишив поза увагою преюдиційне судове рішення, яким встановлено факт, що має істотне значення в справі. Крім того, суд не врахував, що попри наявність рішень міської ради щодо уповноваження виконкому вирішувати питання вилучення та надання земельних ділянок, на час прийняття оспореного рішення виконком таких повноважень відповідно до закону не мав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника відповідача ОСОБА_8 Мукачівської міськради ОСОБА_10, яка апеляцію не визнала, третьої особи ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_11, який також представляє третю особу ОСОБА_2, які апеляцію позивача вважають необґрунтованою, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції відмовив у позові через його необґрунтованість і недоведеність по суті. Втім, погодитись із таким рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов із порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 2 ч. 3, ст. 3 ч. 1 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору (ст.ст. 10, 11, 27, 31 ЦПК України). Сторонами у справах позовного провадження є позивач особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка предявила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Правомірній вимозі відповідає обовязок належного відповідача усунути порушення права.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, і не звязаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України). За змістом норм ст.ст. 27, 31-34, ст. 37 ч. 1, ст. 45 ч.ч. 2, 3, ст.ст. 107, 291, 292, ст. 304 ч. 1 ЦПК України, розгляд справи покладається на суд першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі додаткових відповідачів, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 просив визнати недійсним рішення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 25.06.1998 № 156 «Про землекористування» в частині п. 2 по питанню 8, яким було затверджено матеріали розподілу спільного землекористування по вул. Графа фон Шенборна, 21 і закріплено за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельні ділянки площами по 497 кв. м за кожним, за ОСОБА_3 земельну ділянку площею 513 кв. м, земельну ділянку площею 218 кв. м залишено у спільному користуванні мешканців двору, відділу земельних ресурсів, БТІ доручено внести зміни та доповнення до земельно-облікових матеріалів (а.с. 6). Доданою до цього рішення експлікацією земель зафіксовано встановлений ним розподіл належної до будинку землі за користувачами: ОСОБА_2 (квартира № 2) 497 кв. м, ОСОБА_4 (квартира № 3) 497 кв. м, ОСОБА_3 (квартира № 4) 513, кв. м, спільне користування 218 кв.м, охоронна зона дамби 150 кв. м, всього земель 1865 кв. м (а.с. 86).

Таким чином, позивач поставив питання про позбавлення ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_1 права користування вищевказаними земельними ділянками (частинами земельної ділянки, належної до будинку), правовстановлюючим для останніх документом щодо якого є оспорене рішення органу місцевого самоврядування.

На підтвердження своїх доводів щодо наявності відповідних прав, необхідності їх захисту, позивач посилався на обставини, повязані із набуттям ним у власність квартири № 4 у будинку № 21 у провулку Островського (колишня вул. Графа фон Шенборна) в м. Мукачеві за договором дарування незавершеної будівництвом квартири від 16.08.2008, укладеним із дарувальником ОСОБА_3, якому, в свою чергу, квартира належала на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.1992, укладеного із продавцем Закарпатським обласним автомобільним учбовим комбінатом щодо 1/4 частини незавершеного будівництвом 4-квартирного будинку, а також посилався на обставини, повязані з подальшою реконструкцією квартири (а.с. 7-11, 27-30).

Водночас у інших документах (актах перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.03.2014, від 08.04.2014, двох актах від 23.05.2014 (а.с. 14-21, 23-26), Державних актах на право приватної власності на земельні ділянки та ін.) зафіксовані такі обставини:

на підставі рішення ОСОБА_8 Мукачівської міськради від 25.06.1998 № 156:

на імя ОСОБА_4 30.11.1999 видано Державний акт серії ЗК № 014-00594 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0497 га у провулку Шенборна, 21 в м. Мукачеві для будівництва та обслуговування житлового будинку, у подальшому за окремими договорами від 06.12.2003 ОСОБА_4 подарував цю ділянку і квартиру № 3 у будинку № 21 у провулку Островського в м. Мукачеві ОСОБА_5, якому був 05.07.2004 виданий Державний акт серії ЗК № 032002 на право власності на земельну ділянку площею 0,0497 га, а право власності на квартиру було зареєстровано 18.12.2003 (а.с. 46-51);

на імя ОСОБА_3 30.11.1999 видано Державний акт серії ЗК № 014-00595 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,05 га у провулку Шенборна, 21 в м. Мукачеві для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 87);

на імя ОСОБА_2 19.07.2013 видано Свідоцтво серії САЕ № 987491 (індексний № 6489688) на право власності на земельну ділянку площею 0,0497 га у провулку Островського, 21 в м. Мукачеві для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий № :01:011:0326, цього ж дня право власності на землю зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а 13.02.2014 ОСОБА_2 видано Свідоцтво серії САК № 939688 (індексний № 17736702) на право власності на квартиру № 2 у будинку № 21 у провулку Островського в м. Мукачеві, 29.07.2013 право власності на квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 82-85).

На підставі рішення Мукачівської міської ради від 27.09.2012 № 631 на імя ОСОБА_6 надано у власність земельну ділянку у провулку Островського, 21 «а» в м. Мукачеві і 26.12.2012 зареєстровано Державний акт серії ЯМ № 134950 на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку.

В апеляційному суді учасники процесу підтвердили, що ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельні ділянки були надані у власність тим самим рішенням виконкому міськради, яким визначалися і параметри землекористування, та відповідно до встановленого цим рішенням землекористування. Було визнано також, що частина земельної ділянки, яка залишалася в спільному користуванні мешканців будинку, і зараз належить територіальній громаді м. Мукачева в особі Мукачівської міської ради.

Відповідно до ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 8, 12-14, 48, 49, 51 Закону України «Про власність», ст.ст. 4, 6, 86 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 6, 7, 17, 19, 22-24, 43, 44 ЗК України (1990 р.), ст.ст. 11, 15, 16, 316-319, 321, 328, 373, 386, 396 ЦК України (2003 р.), ст.ст. 78-81, 90, 93, 95, 116, 118, 123-126, 152, 155 ЗК України (2001 р.), права на нерухоме майно, в т.ч., право власності на землю та/або право землекористування, набуваються в порядку, передбаченому законом, правомірність набуття цих прав презюмується; власник нерухомого майна вправі вимагати захисту свого права, зокрема, усунення порушень, не повязаних із позбавленням володінням майном; захисту підлягають як наявні у власника землі (землекористувача) законні права на землю, так і набуті новим власником (землекористувачем) у законний спосіб відповідні права на землю.

З огляду на викладене, а також на положення ст. 8 ч. 1 ЦК України (2003 р.), ст.ст. 112, 113, 118 ЦК Української РСР (1963 р.), ст. 355 ч.ч. 1, 2, 4, ст. 356 ч. 1, ст. 358 ч.ч. 1, 3, ст.ст. 360, 367 ЦК України (2003 р.), ст. 83, ст. 86 ч. 1, ст. 88 ч.ч. 1, 2, 4, 5 ЗК України (2001 р.), питання, повязані з порядком користування земельною ділянкою, що належить до будинку № 21 у провулку Островського в м. Мукачеві, ділянкою, яка перебуває у спільному користуванні мешканців цього будинку, вирішуються за обовязкової участі власника (власників) і користувачів цієї землі та з урахуванням прав співвласників будинку (власників часток у ньому).

Отже, за реальними обставинами справи спір виник між ОСОБА_1 і особами, право користування яких земельними ділянками було встановлено вищевказаним рішенням виконкому, за ініціативою першого має місце спір щодо права та порядку відповідного землекористування, щодо захисту прав позивача як власника нерухомого майна (квартири, частини будинку). Зважаючи на майнові права власників інших квартир (частин будинку), взаємоповязаність обставин щодо встановлення землекористування із набуттям прав власності на земельні ділянки відповідними особами, на наявність частини ділянки у спільному користуванні, окрім спору з органом місцевого самоврядування, який прийняв відповідне рішення, має місце і спір із співвласниками будинку, землекористувачами, потім власниками земельних ділянок, а також з органом місцевого самоврядування субєктом права власності на земельну ділянку, належну до будинку, чи на її частину.

Власне, це відповідає й правовій позиції позивача, який у заяві вказував саме на вчинення йому наявним порядком землекористування перешкод у здійсненні права власності та на конфлікти (спір) із цього приводу із сусідами. Щодо співвласників будинку (власників часток у ньому), власників земельних ділянок спір має місце щонайменше із тими, які, за правовою позицією позивача, порушують (не визнають) його права, вчиняють йому перешкоди у здійсненні прав власності та землекористування. З ОСОБА_8 Мукачівської міськради, окрім як із органом, який прийняв оспорюване рішення, може мати місце спір і в тому разі, коли, зокрема, цей виконавчий орган місцевого самоврядування у межах своєї компетенції чи поза ними вчинив інші юридично значимі дії, які порушують права позивача, або, навпаки, не вчинив дій, які йому належало вчинити, і т.ін. ОСОБА_8 може також, за наявності для того підстав, брати участь у справі як відповідач (зокрема, як представник власника земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні мешканців будинку) у звязку зі здійсненням повноважень щодо управління нерухомим майном. Залежно від конкретних обставин справи, підстав і предмету позову виконком міськради може бути одним із відповідачів, що у контексті поставленого позивачем питання про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно не виключає необхідності участі в справі належного відповідача (відповідачів).

Попри вищенаведене, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і за фактичної наявності спору із сусідами предявив позов лише до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради. Тим часом, вимога про визнання недійсним відповідного рішення (правового акта індивідуальної дії), прийнятого на користь конкретних фізичних осіб, на підставі якого ті набули прав землекористування, що у подальшому мало наслідком і набуття відповідними особами прав власності на земельні ділянки, безпосередньо повязана із правами, передусім, щодо землекористування, які виникли. З огляду на підстави та обґрунтування позову, розгляд такої вимоги як окремої від питання про цивільні (земельні) права і обовязки як осіб, котрі набули відповідних прав унаслідок прийняття та реалізації рішення виконкому, змін у правах на будинок (його частини), так і власника земельної ділянки (двору будинку, його частини), що перебуває у спільному користуванні мешканців, неможливий, і якщо виконком міськради є належним відповідачем, то інші особи, цивільних прав і обовязків яких стосується спір, не були відповідачами за позовом. Вказівка позивача на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 24.03.2015, яким констатовано, що рішення з питань щодо виділення та закріплення за власниками квартир у житловому будинку частини прибудинкової земельної ділянки повинен був приймати не ОСОБА_8 Мукачівської міськради, а безпосередньо міська рада (а.с. 38-40), сама по собі не суперечить викладеному вище, це судове рішення може враховуватися у контексті відповідного спору за наявності належних учасників і залежно від конкретних підстав, предмета спору та обставин справи.

Тож позов не був предявлений, а справу не було вирішено щодо всіх належних відповідачів. ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_5, які виходячи із суті спірних правовідносин і обґрунтування позову повинні відповідати за ним, брали участь у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а Мукачівська міськрада, участь якої викликалася необхідністю й через спір із питання делегування виконкому повноважень щодо надання земельних ділянок, взагалі не брала участі в справі. Між тим, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду, предявити зустрічний позов (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 123, 128, 174, 175 ЦПК України); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 60 ч. 3, ст. 179 ч. 1 ЦПК України). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про цивільні права і обовязки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти щодо дій сторін, прав і обовязків стосовно нерухомого майна, земельної ділянки (ділянок) мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належні відповідачі орган, внаслідок рішень (дій) якого ці права виникли та/або були порушені, і землекористувачі, власники (співвласники) нерухомого майна (зокрема, земельних ділянок), із яким повязані відповідні права. Оскільки комплекс процесуальних прав і обовязків сторони в справі та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, різний, участь у справі особи, яка мала бути відповідачем, в якості третьої особи без самостійних вимог участі в якості відповідача не замінює та істотно звужує її процесуальні можливості, а тому порушує право на належний захист від позову. Беручи до уваги перехід майнових прав, проте, з урахуванням необхідності встановлення та підтвердження відповідних фактів і залежно від конкретних обставин справи, такими третіми особами могли бути ОСОБА_4 і ОСОБА_6

Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 33, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, питання про участь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 і Мукачівської міськради в якості відповідачів не обговорив і не мав процесуальних підстав за відсутності належних відповідачів для вирішення спору щодо сторін по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 ЦПК України. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість задоволення позову, проте, не внаслідок його необґрунтованості та недоведеності, як це випливає з рішення місцевого суду, а через відсутність у справі ряду належних відповідачів, без яких про законність розвязання спору не йдеться. Питання обґрунтованості позову по суті, належності обраного позивачем способу захисту порушеного права як такі, доведеності обставин, які підлягають доказуванню, зокрема, щодо дійсного землекористування та характеру вчинюваних позивачу перешкод у здійсненні права власності, інші обставини наразі значення не мають.

Відтак, з урахуванням положень ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч. 3 ЦПК України вирішення справи без участі в ній усіх належних та необхідних для вирішення спору відповідачів є обовязковою підставою для зміни рішення суду, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляцію, оскільки про відмову в позові по суті питання не вирішується, слід задовольнити частково, рішення суду змінити та відмовити в позові з наведених вище процесуальних підстав у звязку з предявленням його не до всіх належних відповідачів.

Керуючись ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч. 3, ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року змінити, у позові ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування відмовити у звязку з предявленням позову не до всіх належних відповідачів.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді