Ухвала

іменем україни

09 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Ренійської міської ради Одеської області, ОСОБА_6, Ренійської районної державної нотаріальної контори, третя особа - Комунальне підприємство «Ренійське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який був уточнений, та остаточно поданий до ОСОБА_5, Ренійської міської ради Одеської області, ОСОБА_6, Ренійської районної державної нотаріальної контори, третя особа - КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними спорудами. За життя заповідального розпорядження ОСОБА_7 не залишила. Також зазначав, що про смерть матері він не знав, оскільки на той час знаходився у відрядженні за межами України, про смерть матері його ніхто не сповістив, тому подати заяву про прийняття спадщини протягом 6 місяців він не міг з поважних причин. У зв'язку з наведеним ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про надання додаткового строку на прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 27 липня 2011 року йому було надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері, дане рішення набрало чинності. На підставі цього рішення він подав до Ренійської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері, тобто прийняв спадщину, яка складається із 3/4 частини житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус йому відмовив у зв'язку з відсутністю документів, оформлених на ім'я його матері ОСОБА_7, про право власності на 3/4 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

Також позивач поясняв, що його брат ОСОБА_8, не сповістивши інших спадкоємців першої черги, оформив свідоцтво про право на спадщину, яке було видано 27 січня 1993 року, згідно з яким став власником всього житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 Одеської області. Також позивач зазначав, що його брат ОСОБА_8 подав до Ренійської нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, в якій вказав, що інших спадкоємців першої черги немає, тобто не вказав сестру ОСОБА_6 та його - ОСОБА_4 Тому позивач вважав, що свідоцтво про право на спадщину, видане 27 січня 1993 року на ім'я ОСОБА_8 та зареєстроване в реєстрі за № 219 про те, що він успадкував весь будинок після смерті свого батька ОСОБА_9, видано незаконно, оскільки спадщина, що залишилася після смерті батька, складалася з 1/2 частини спірного житлового будинку, а не з цілого будинку. Після смерті батька спадщину також прийняла його матір, яка стала власником 3/4 частини житлового будинку, а не лише ОСОБА_8 Також позивач додав, що після смерті його брата ОСОБА_8, його племінник ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Вважав, що це свідоцтво також є недійсним, оскільки видане на підставі недійсного свідоцтва від 27 січня 1993 року № 219.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_9 на підставі договору забудови від 23 квітня 1959 року на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1. Його дружині ОСОБА_7 належала 1/2 частини даного житлового будинку на підставі ст. ст. 22, 28 КпШС України.

За життя ОСОБА_9 належним йому майном на випадок своєї смерті не розпорядився, заповіту не залишив. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер, після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частини будинку. Спадкоємцями ОСОБА_9 за законом є його дружина ОСОБА_7 та діти: ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_4 У встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертався. Однак, після смерті батька дружина спадкодавця ОСОБА_7 та його син ОСОБА_8 прийняли спадщину фактичним вступом в управління та володіння спадковим майном, оскільки на момент смерті ОСОБА_9 проживали разом із ним та після його смерті продовжували проживати в будинку, тобто прийняли спадщину у вигляді 1/2 частини будинку в рівних частках.

Після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкова справа не відкривалась. Після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрита спадкова справа 27 січня 1993 року за № 11/93. 27 січня 1993 року ОСОБА_8 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, відкрита спадкова справа № 1419/03. 02 квітня 2004 року відповідачу ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1, грошові внески у відділені Ощадбанку м. Рені, автомобіль марки «ВАЗ-21063».

За даними КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації», на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 23 квітня 1959 року, посвідченого Ренійською нотаріальною конторою 27 квітня 1959 року, акта від 1959 року про відвід земельної ділянки площею 600 кв. м по АДРЕСА_1, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Ренійської міської ради депутатів трудящих від 08 квітня 1959 року № 117, житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Ренійським державним нотаріусом Коваленко З.М. 27 січня 1993 року на ім'я ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9

При огляді спадкової справи № 11/93 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 судом було встановлено, що в заяві ОСОБА_8 від 27 січня 1993 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, є відмітка про відсутність спадкоємців після смерті ОСОБА_9, що не відповідає дійсності, оскільки після смерті ОСОБА_9, крім ОСОБА_8, були ще спадкоємці за законом першої черги - це позивач та відповідач ОСОБА_6, які між собою є брати та сестра, а дружина спадкодавця ОСОБА_7 на той час вже померла.

Інші спадкоємці, в тому числі позивач ОСОБА_4, не зверталися до нотаріуса в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 підтвердили, що позивач ОСОБА_4 на час смерті батька був у м. Рені, у подальшому також регулярно приїжджав, ніхто йому не перешкоджав звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_9

Із спадкової справи № 11/93 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 також вбачається, що ОСОБА_8 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 27 січня 1993 року, тобто майже через 6 років після смерті його батька ОСОБА_9 та 4 років після смерті матері.

Інші спадкоємці не скористалися своїм правом на прийняття спадщини, оскільки ніхто з них не звернувся до суду із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 прийняв спадщину після смерті батька та отримав свідоцтво про право на спадщину на законних підставах.

Оскільки у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернувся до нотаріальної контори лише ОСОБА_5, державним нотаріусом Ренійської державної нотаріальної контори Одеської області Букатич Е.В. 02 квітня 2004 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1. Після отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5 зареєстрував право власності на нерухоме майно та є єдиним власником спірного будинку.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

Г.І.Мостова