У х в а л а

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказав, що 31 січня 2014 року між ним та ОСОБА_7 укладений договір позики, за умовами якого він передав ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 1 800 доларів США, що на теперішній час еквівалентно 28 440 грн, які останній зобов'язався повернути після сплати ним заборгованості за комунальні послуги. Свої зобов'язання він виконав, проте відповідач не повернув грошові кошти.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути з ОСОБА_7 на його користь суму боргу у розмірі 28 440 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 500 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

А змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на садах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що відповідно до розписки від 31 січня 2014 року ОСОБА_7 зобов'язався повернути ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 15 300 грн, що еквівалентно 1 800 доларів США, після того як ОСОБА_6 буде погашена заборгованість за комунальні послуги з квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 31 січня 2014 року заборгованість ОСОБА_8 (колишньої власниці зазначеної квартири) за надані житлово-комунальні послуги складає 19 796 грн 34 коп. (а. с. 10).

Відповідно до листа КВП Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» від 13 січня 2014 року № 0109/39, адресованого ОСОБА_8, станом на 01 січня 2014 року заборгованість останньої за надані комунальні послуги за адресою квартири НОМЕР_1, розташованої в будинку АДРЕСА_1, становить 75 грн 78 коп., нарахування за особовим рахунком попереднього власника квартири припинено, та повідомлено про те, що ними будуть вжиті правові заходи зі стягнення заборгованості з колишнього власника квартири у судовому порядку (а. с. 11).

З копії судового наказу № 207/635/14-ц (2-н/207/253/14), виданого 10 лютого 2014 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська, вбачається, що за заявою КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» з ОСОБА_9 в рахунок погашення заборгованості за надані послуги було стягнуто 13 038 грн 39 коп. (а. с. 12).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із їх безпідставності та необґрунтованості, оскільки позивачем в передбаченому порядку вимогами ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

А також, враховуючи те, що згідно з листом КВП ДМР «Міськводоканал» та судового наказу від 10 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь КП ДМР «Дніпродзержинськтепломережа» заборгованості у сумі 13 038 грн 39 коп. не вбачається, яким чином та на яку особу КВП ДМР «Міськводоканал» переведено суму заборгованості, а також не вказаний розмір такої заборгованості, та відсутні докази того, що саме ОСОБА_9 був попереднім власником квартири НОМЕР_1 в будинку АДРЕСА_1 і за вказаною адресою виникла зазначена сума заборгованості, оскільки адресою боржника є: пров. Уральський, 3, буд. 1-а, та відсутні відомості щодо виконання даного судового наказу, тобто фактичної сплати заборгованості.

При цьому суд правильно урахував, що позивач не надав належних доказів на спростування вищевказаних обставин.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак