Справа № 640/3069/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

за участю секретаря Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлового кооперативу «Приозерний» -71, треті особи - Харківська міська рада, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом та в порядку сумісного спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2016 року позивач звернулась з позовом до суду, в якому просить визнати за позивачем право власності на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та на ? частину квартири в порядку сумісного спільного майна подружжя. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. З 05.04.1964 року позивач знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 За час шлюбу вони придбали трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в ЖК «Приозерний» - 71, яка належить їм на праві спільної сумісної власності. В порядку ст. 368 ЦК України частки кожного є рівними, тобто кожному належить по ? частині цієї квартири. Членом ЖК «Приозерний» 71 був ОСОБА_3, повна вартість квартири складала на момент придбання 8408 грн. Пайовий внесок за квартиру повністю виплачено у 1989 році. ІНФОРМАЦІЯ_2 року чоловік позивача ОСОБА_3 помер, з яким вони постійно мешкали у вказаній квартирі. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді ? частки квартири у праві спільної сумісної власності. Спадкоємцями першої черги є позивач та син ОСОБА_2 У встановленому законом порядку вони звернулись до 8 ХДНК із заявою про прийняття спадщини, а третя особа ОСОБА_2 відмовився від права на спадщину, а інших спадкоємців за законом та за заповітом не існує. 8 ХДНК було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначену квартиру та роз'яснено право звернутись до суду.

Позивач в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином та своєчасно, надала до суду заяву про проведення судового засідання без своєї участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ЖК «Приозерний»-71 в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надав до суду заяву про проведення судового засідання без своєї участі, позовні вимоги підтримав та повідомив, що він дійсно відмовився від спадщини після смерті свого батька ОСОБА_3

Представник третьої особи ХМР в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

05.04.1964 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб. (а.с. 11).

Відповідно до довідки відповідача від 26.01.2016 року №62, ОСОБА_3 був членом кооперативу ЖК «Приозерний»-71 та мав право власності на квартиру АДРЕСА_2. Повна вартість квартиру складає 8408,00 грн. Пайовий внесок виплачений повністю в 1989 році, заборгованості по оплаті комунальних послуг не існує. (а.с. 12).

Позивач та третя особа ОСОБА_2 мешкають та зареєстровані у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою ЖК «Приозерний»-71 від 26.01.2016 року. (а.с. 9).

Положення ст.328 Цивільного кодексу України передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Вказані норми дублюються у ст.384 ЦК України від 2003 року, де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири.

З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Таким чином, момент виникнення права власності на кооперативне майно визначається внесенням пайового внеску за нього у повному обсязі та не пов'язується із фактом його реєстрації.

Отже, моментом виникнення права власності на зазначену квартиру у члена ЖК «Приозерний»-71 являється 1989 рік, який не пов'язаний із фактом реєстрації даної квартири у визначеному на той час порядку.

Згідно п.6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», чинним на той період, передбачено при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно ст. 146 ЖК УРСР поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його подружжям допускається у разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя, і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване житлове приміщення у займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а у разі відсутності згоди за рішенням суду.

Відповідно вимог ст. 22 КпШС України, який був чинним на час набуття квартири у власність, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже, після внесення паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнакопичення - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

При цьому у підпункті «а» п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987р. (із змінами, які вносилися постановами Пленуму Верховного Суду України №13 від 25.12.1992р. та №15 від 25.05.1998р.) судам роз'яснювалось, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном. За загальними правилами, визначеними ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сімю України від 20.06.1969р. за вказаних вище обставин частки кожного з подружжя у майні вважалися рівними. Також суд звертає увагу на те, що зазначеному вище не суперечать положення п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» та п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Таким чином, вказана квартира є сумісною власністю подружжя.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. (а.с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина на його частку у квартирі.

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст.. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно приписів ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3

Приписами ч.1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, після смерті ОСОБА_3 позивач звернулась до 8 ХДНК із заявою про прийняття спадщини, а третьою особою ОСОБА_2 була надана заява про відмову від прийняття спадщини. Заяв від інших спадкоємців до нотконтори не надходило.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа 8 ХДНК від 22.01.2016 року №168/02-14, позивачу було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки позивач не надала правовстановлюючих документів на спадщину щодо належності цього майна спадкодавцеві, та запропоновано звернутися до суду з позовом.(а.с 8).

Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст. ст. 1296-1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.10,11,60, 209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1222, 1268, 1258, 1261, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Житлового кооперативу «Приозерний» -71, треті особи - Харківська міська рада, ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом та в порядку сумісного спільного майна подружжя- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та на ? частину вказаної квартири в порядку спільного сумісного майна подружжя.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення.

Головуючий -