У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «АктаБанк» про стягнення суми за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 6 серпня 2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «АктаБанк» (далі - ПАТ «АктаБанк») укладено договір банківського вкладу. Відповідно до умов зазначеного договору ПАТ «АктаБанк» прийняв грошові кошти в сумі 133 499 грн 99 коп. терміном на 1 місяць з 6 серпня 2014 року по 6 вересня 2014 року включно, із виплатою 18 % річних. Згідно із п. 3.4.2 договору банк зобов'язався повернути вкладнику суму вкладу в обумовлений договором строк, а саме: 6 вересня 2014 року та сплатити проценти за вкладом через касу банку (п.1.3, 2.3 укладеного договору). За період з 6 серпня по 5 вересня 2014 року сума нарахованих процентів складає 1 975 грн 07 коп. Оскільки відповідач коштів не повернув, суму нарахованих процентів також не виплатив, тому ОСОБА_4 просила позов задовольнити та стягнути суму за договором банківського вкладу.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Судами установлено, що 6 серпня 2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «АктаБанк» укладено договір банківського вкладу «Банківська класика», відповідно до п.1.1 якого вкладник передає, а банк приймає грошові кошти в сумі 133 499 грн 99 коп., терміном на 1 місяць з 6 серпня 2014 року по 6 вересня 2014 року із виплатою 18 % річних. Днем закінчення строку вкладу вважається останній день строку вкладу.

Постановою Правління Національного банку України від 16 вересня 2014 року № 576 «Про віднесення ПАТ «АктаБанк» до категорії неплатоспроможних», ПАТ «АктаБанк» віднесено до категорії неплатоспроможних суб'єктів господарювання, з 17 вересня 2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «АктаБанк».

15 січня 2015 року Постановою Правління Національного банку України № 19 відкликано банківську ліцензію ПАТ «АктаБанк», 16 січня 2015 року розпочато процедуру ліквідації банку.

Згідно із ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 як кредитор зверталась до уповноваженої особи відповідача в межах процедури ліквідації та заявляла свої вимоги до банку, як його кредитор, за укладеним між сторонами договором банківського вкладу «Банківська класика», а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Л.М.Мазур

В.А.Нагорняк