Провадження № 2/761/1686/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі Кріт І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року Комунальне підприємство з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (Позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.2-8).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.07.2014р. КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1, ОСОБА_3 (а.с.10-11).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2014р. (суддя Фролова І.В.) відкрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості (а.с.25).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2015р. позов Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» - задоволено, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Позивача суму заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні послуги) у розмірі 70 461,87 грн., що складається з: заборгованості з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні витрати) - 60 491,38 грн.; 3% річних - 3 475,35 грн.; інфляційне збільшення заборгованості - 6 495,13 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 075,14 грн. (а.с.102-104).

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою про перегляд заочного рішення суду від 09.02.2015р. (а.с.107-108).

Після виправлення недоліків заяви про перегляд заочного рішення, ухвалою суду справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 09.02.2015р. по справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, - призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.117).

Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.08.2015р. № 01-24-924 в зв'язку з припиненням повноважень судді ОСОБА_16, проведено повторний автоматичний розподіл справи № 761/32491/14-ц (а.с.127), за результатами якого головуючим суддею у справі визначено ОСОБА_4 (а.с.128), яка своєю ухвалою від 04.08.2015р. прийняла заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2015р. до свого провадження та призначила її до розгляду у судовому засіданні (а.с.129).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.08.2015р. заяву Відповідача - ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2015р. - задоволено, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.02.2015р. у цивільній справі № 761/32491/14-ц за позовною заявою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості, - скасовано, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.138-139).

Свої позовні вимоги з урахуванням уточнень (а.с.205-210) та доповнень до позовної заяви (а.с.2 т.2) Позивач обгрунтовує тим, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (67%) та ОСОБА_2 (33%), яка є спадкоємцем та правонаступником ОСОБА_3 В зв'язку з відсутністю оплат та виконанням своїх зобов'язань у відповідачів виникла перед Позивачем заборгованість за послуги з утримання будинку і прибудинкової території (експлуатаційні витрати) та комунальні послуги за період з 01.07.2012р. по 01.05.2016р. (без нарахування за травень 2016р.) на загальну суму 118 992,48 грн., що складається з: - послуг на утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні витрати) на загальну суму 88 453,81 грн.; - послуги центрального опалення на загальну суму 30 538,67 грн.

Враховуючи вищевикладене, Позивач просив пропорційно стягнути з Відповідачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні витрати), комунальні послуги з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення), а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 188 814,89 грн., що складається з: 118 992,48 грн. основного боргу, 13 692,30 грн. - 3% річних та 56 129,95 грн. інфляційного збільшення боргу шляхом стягнення з ОСОБА_1 - 126 505,98 грн., з ОСОБА_2 - 62 308,91 грн.

ОСОБА_1 подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.176,220), в яких зазначив, що право власності на новостворену квартиру АДРЕСА_2 у інвесторів - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникло у момент завершення будівництва і здачі будинку в експлуатацію, а набути це право останні мали в момент державної реєстрації права власності на житло, як на нерухомість. Проте, право власності на новостворене житло ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не набули, так як ДГО «Житло-інвест» Головного управління житлового забезпечення КМДА в порушення законодавства видало свідоцтво про право власності на дану квартиру ОСОБА_6 Починаючи з 14.04.2008р. по 01.10.2015р. квартиру АДРЕСА_2 незаконно використовували для власного проживання тапроживання членів сім'ї, інших осіб, і розпоряджалися на власний розсуд ОСОБА_6 Отже, вперше новостворена квартира АДРЕСА_3 перейшла у володіння, користування і розпорядження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 лише після примусового виселення ОСОБА_6 - 01.10.2015р., проте де-факто вказана квартира ще й до сьогодні не перейшла у володіння, користування і розпорядження ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відтак правові підстави для стягнення з Відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги відсутні. Окрім того, Позивач всупереч вимогам чинного законодавства уклав із ОСОБА_7 (чоловік ОСОБА_6.) договір про надання житлово-комунальних послуг № 216-09 від 01.02.2009р., не зважаючи на той факт, що на момент укладення вказаного договору ОСОБА_6 та її чоловік - ОСОБА_7 рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14.04.2008р. були повністю позбавлені права власності на вказану квартиру. Без отримання за вказаним договором житлово-комунальних послуг ОСОБА_6 не змогла б користуватися та розпоряджатися квартирою Відповідача. Окрім того, Відповідач просив застосувати строки позовної давності до вимог Позивача і як наслідок відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав суду письмові пояснення на заперечення відповідача (а.с.188-191), в яких зазначив, що враховуючи обставини встановлені рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14.04.2008р., ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.05.2009р. проте, що ОСОБА_7 на момент укладення договорів № 216-09 «На відшкодування експлуатаційних витрат» від 01.02.2009р. та № 217-09 «На оплату комунальних послуг» від 01.02.2009р. не був власником квартири АДРЕСА_2, а тому Позивач вважає ці договори недійсними. Водночас, зі змісту вказаних договорів вбачається, що Позивач не передавав в користування та розпорядження нежитлове приміщення № 30, оскільки вказані договори укладались як з власником нежитлового приміщення. Вважає, що твердження Відповідача про те, що він не міг ні розпоряджатись, ні користуватись приміщенням до 01.10.2015р., є надуманими та суперечать вимогам чинного законодавства України, оскільки право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, в даному випадку з 18.07.2012р. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_4, відтак з зазначеної дати саме на нього покладається обов'язок по утриманню свого майна. Після оплати заборгованості Позивачу, Відповідач має право звернутись з позовом про зворотну вимогу (регрес) до ОСОБА_6 про стягнення коштів за час користування останньою квартирою Відповідача.

В судовому засіданні за клопотання представника Позивача (а.с.180-181), до участі у справі залучено співвідповідача - ОСОБА_2 (а.с.195-196).

16.05.2016 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та грошові кошти, які належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 198-199). Питання забезпечення позову вирішено ухвалою суду від 16.05.2016р. (а.с.203-204).

Співвідповідачем ОСОБА_2 подано суду заперечення проти позову (а.с.227-231), в яких вона зазначила, що в період з 14.04.2008р. по 01.10.2015р. ОСОБА_6 насильно утримувала у себе чуже майно - квартиру АДРЕСА_2, що здійснювалось також за сприянням Позивача, оскільки саме він продовжував надавати житлово-комунальні послуги ОСОБА_6 Без отримання житлово-комунальних послуг ОСОБА_6 не змогла б незаконно користуватися і розпоряджатися чужою квартирою № 27 у вказаний період. Відтак, Відповідачі не могли користуватися і розпоряджатися вказаною квартирою через обставини, за які вони не відповідали. Окрім того, ОСОБА_2 заявлено про застосування строків позовної давності до вимог Позивача.

Представник Позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 3 т.2).

Відповідач - ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив на адресу суду клопотання, в якому просив перенести засідання на більш пізню дату в зв'язку з відбуттям 20.09.2016р. у двотижневе відрядження (а.с.2 т.2).

Відповідачка - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Оскільки ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки в судове засідання, зважаючи на наявність в справі письмових заперечень Відповідачів, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів в матеріалах справи.

Суд, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і це вбачається із матеріалів справи, Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» утримує та проводить обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Акту Передачі житлових будинків, службових приміщень, майна у повне господарське відання КП «Житло-сервіс» від 16 серпня 2000 року (а.с.12,156).

Будинок АДРЕСА_1 введений в експлуатацію, що підтверджується Актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, зареєстрованим Управлінням Держархбудконтролю за № 333 від 31.12.1999р. (а.с.13-15).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14.04.2008р. у справі № 2-2-1704-1/07 (а.с.17-24), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2008р. (а.с.25-29) та ухвалою Верховного Суду України від 23.12.2008р. (а.с.30-32), встановлено, що 24 жовтня 1997 року між інвестором - Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, та замовником - Відділом капітального будівництва Головного управління МВС України в м. Києві та генпідрядником - ЗАТ «Київінвест-3» був укладений договір №42 про фінансування реконструкції жилого будинку № АДРЕСА_1, відповідно до якого інвестор здійснює фінансування реконструкції вказаного жилого будинку на замовлення відділу капітального будівництва Головного управління МВС України в м. Києві, а генпідрядник забезпечує реконструкцію жилого будинку відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації та введення його в експлуатацію.

21 грудня 1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали інвестиційні договори з Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, за умовами яких ОСОБА_3 - інвестиційний договір № 186-ф виступила інвестором з фінансування будівництва квартири № 28 на восьмому поверсі, загальною площею 133,77 кв.м., вартістю 328 171,54 грн. у будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_1 - інвестиційний договір №185-ф з фінансування будівництва квартири №27 на восьмому поверсі, загальною площею 138, 33 кв. м, вартістю 339 358, 37 грн. у цьому ж будинку.

08 червня 1999 року між ОСОБА_1 та Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації була укладена угода про зміни та доповнення до інвестиційного договору № 185-ф від 21 грудня 1998 року, відповідно до якої ОСОБА_1 обладнує за рахунок власних коштів солярій на плоскій частині покрівлі жилого будинку та фінансує будівництво житла та плоскої частини покрівлі площею 161, 5 кв. м, вартістю 6390,56 грн. для використання під власний солярій.

11 жовтня 1999 року між інвестором - ОСОБА_10, Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-Інвест» та замовником - Відділом капітального будівництва Головного управління МВС України в м. Києві , був укладений договір про фінансування переобладнаної плоскої частини покрівлі під солярій при реконструкції жилого будинку АДРЕСА_1, за умовами якого сторони договору узгодили порядок переобладнання плоскої частини покрівлі під солярій та порядок фінансування цих робіт.

ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 в ході будівництва отримали дозвіл на об'єднання квартир №27 та №28 в одну квартиру за №27, доля інвесторів в квартирі відповідно складає: у ОСОБА_3 на 133,77 кв.м., що становить 33% від загальної площі квартири, у ОСОБА_1 на 271,73 кв.м., що становить 67% від загальної площі квартири 405,5 кв.м.

Судом встановлено, що саме ОСОБА_1 виступив інвестором та фінансував переобладнання плоскої частини покрівлі, в результаті чого були утворені приміщення 9-го поверху, які за затвердженим проектом увійшли до складу об'єднаної квартири № 27.

Судом також встановлено, що через півтора року після введення будинку в експлуатацію, а саме 12.07.2001р. між Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-Інвест» та ОСОБА_6 був укладений інвестиційний договір № 10-99, відповідно до якого ОСОБА_6, як інвестор приймала участь у фінансуванні будівництва нежитлового приміщення, загальною площею - 34,00 кв.м. у новозбудованому будинку АДРЕСА_1. 21.05.2003р. між вказаними сторонами були укладені Договори про внесення змін до інвестиційного договору № 10-99 від 12.07.2001р., відповідно до яких площа нежитлового приміщення становила 45,6 кв.м., замість 34 кв.м.

06 вересня 2001р. між Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-Інвест» та ОСОБА_6 був укладений другий інвестиційний договір № 10-149, відповідно до якого ОСОБА_6, як інвестор приймала участь у фінансуванні будівництва нежитлового приміщення, загальною площею - 161,50 кв.м. у новозбудованому будинку АДРЕСА_1.

Як вбачається з наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА № 47-Пк від 11.09.2001р. ОСОБА_6 затверджена інвестором по фінансуванню будівництва нежилого приміщення в будинку АДРЕСА_1 і здійснила повний розрахунок за зазначене приміщення.

26 травня 2003 року Головне управління житлового забезпечення КМДА на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 22.05.2003р. № 840-С/НП видало ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на нежиле приміщення № 30, площею 207,1 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що на момент укладення між Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-Інвест» та ОСОБА_6 інвестиційного договору № 10-99 від 12.07.2001р. зі змінами від 21.05.2003р. та Інвестиційного договору № 10-149 від 06.09.2001р. об'єкт - нежиле приміщення розміщене на 9-му поверсі будинку, площею 45,6 кв.м. та площею 161,5 кв.м., уже існував, був введений в експлуатацію і створений на підставі укладеного ОСОБА_1 інвестиційного договору № 185-ф від 21.12.1998р. зі змінами та доповненнями від 08.06.1999р., Договору від 11.10.1999р. про фінансування переобладнання плоскої частини покрівлі під солярій при реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 у місті Києві.

Так, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2008 року у справі № 2-2-1704-1/07, зокрема визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на 33,00% та 67,00% частки відповідно квартири № 27, розташованої на 8-му та 9-му поверхах будинку АДРЕСА_1 загальною площею 405,5 кв.м., визнано недійсними інвестиційні договори № 10-99 від 12.07.2001р. із змінами від 21.05.2013р., № 10-149 від 06.09.2001р., укладені між Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-Інвест» Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації та ОСОБА_6, визнано недійсним Наказ Головного управління житлового забезпечення від 11.09.2001р. № 47-Пк про затвердження ОСОБА_6 інвестором нежитлового приміщення АДРЕСА_1, визнано недійсним Наказ Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 22 травня 2003 року № 840-С/НП, визнано недійсним Свідоцтво про право власності від 26.05.2003р. на нежиле приміщення № 30, площею 207,10 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 видане на імя ОСОБА_6 Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 22.05.2003р. № 840-С/НП, та зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнити нежиле приміщення № 30, що розташоване на 9-му поверсі будинку № АДРЕСА_1 та не чинити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності цим приміщенням.

Водночас, судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.10.2007р. у справі № 2-2802/07р. за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про виділ майна та визнання права власності, затверджено мирову угоду, за якою, зокрема, ОСОБА_6 визнає за ОСОБА_7 право власності на нежитлове приміщення № АДРЕСА_1 (а.с.64). На підставі вказаної мирової угоди, затвердженої Шевченківським районним судом м. Києва від 18.10.2007р., Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за ОСОБА_7 зареєстровано право приватної власності на нежиле приміщення № 30 загальною площею 207,1 кв.м., в буд. АДРЕСА_1, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 002541, записаного в реєстрову книгу № 31п-252 за реєстровим № 3462-п 23.05.2008р. (а.с.65,159).

02.02.2009р. ОСОБА_7 звернувся до Позивача з заявою, в якій просив заключити з ним договір обслуговування нежилого приміщення АДРЕСА_1 в зв'язку зі зміною власника (а.с.56), та заявою, в якій просив укласти з ним договір на надання комунальних послуг по вказаному нежитловому приміщенні (а.с.61).

01 лютого 2009 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та ОСОБА_7 було укладено договір № 216-09 на відшкодування експлуатаційних витрат (а.с.57-60,157-158) та Договір № 217-09 на оплату комунальних послуг (а.с.62-63).

Також судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.05.2009р. ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18.10.2007р. про затвердження мирової угоди між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі (а.с.68-70).

Актом від 16.05.2011р., складеним комісією у складі: в.о. головного інженера ОСОБА_11, інженера 1-ї категорії ОСОБА_12, старшого майстра ОСОБА_13, встановлено, що нежитлове приміщення № 30 площею 207,1 кв.м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, власник ОСОБА_7, на момент обстеження не функціонує (а.с.67).

Так, на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14.04.2008р., ухвали Апеляційного суду м. Києва від 13.08.2008р., ухвали Верховного Суду України від 23.12.2008р., постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.06.2012р. за ОСОБА_1 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєстровано право власності на 67/100 частки квартири АДРЕСА_2, що підтверджується витягом № 34868354 від 18.06.2012р. (а.с.33).

18.07.2012р. ОСОБА_1 звернувся до Позивача з заявою, в якій просив зареєструвати показники електричних, теплових, водяних і газових лічильників, через які здійснюється постачання енергоресурсів в приміщення квартири № 27, що розташовані на 8,9 та 10 поверхах будинку; забезпечити постачання електроенергії до квартири № 27 через електролічильники № 27 та № 30, що відключені у зв'язку з заборгованістю попередніх власників квартири за спожиту електроенергію; передати по акту всі без виключення види енергетичних лічильників та енергетичного обладнання квартири 27 й укласти відповідний договір про їх експлуатацію, з моменту підписання якого здійснюється оплата за спожиті енергоресурси й комунальні послуги за законом (а.с.16).

Листом від 15.08.2012р. Позивач повідомив ОСОБА_1, що для реєстрації показників лічильників та укладення Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, йому необхідно надати до відділення № 4 КП «Житло-сервіс» правоустановлюючі документи на квартиру № 27 ж/будинку по АДРЕСА_1, які підтверджують право власності квартири в повному обсязі (а.с.34).

З Акту від 02.10.2012р. встановлено, що під час зустрічі на 10.00 год. 02.10.2012р. доступ до 11.00 год в приміщення АДРЕСА_1 не надано, ОСОБА_1 було викликано невстановлену особу для відкривання замка через відсутність ключа у мешканця ОСОБА_1, але викликана особа відмовилась відкривати двері через відсутність документів на квартиру (а.с.35).

Відповідно до Акту обстеження житлового приміщення № 27 за адресою АДРЕСА_1 від 20.05.2014р., встановлено наявність радіаторів опалення (батареї) (а.с.49), що підтверджується фотододатками до акту (а.с.50-55).

Судом встановлено, що 27.04.2013р. ОСОБА_3 померла, в зв'язку з чим спадкоємцю ОСОБА_3 - ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 06.12.2013р. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 777, на 33/100 частки квартири номер 27, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14.04.2008р. та зареєстрована в Комунальному підприємстві Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 12.09.2012р., записана в книгу 297-30, номер запису:41759 (а.с.169 зворот), на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 33/100 частки квартири номер 27, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14126836 від 06.12.2013р. (а.с.169).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2014р. у справі № 761/6350/13-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про виселення (а.с.150-151), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.02.2015р. (а.с. 152-153) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015р. (а.с.154-155), встановлено, що як вбачається з технічного паспорту на квартиру № 27 у житловому будинку № АДРЕСА_1, виготовленим КМ БТІ 12.12.2011р. до квартири № 27 включені жилі приміщення восьмого поверху, нежиле приміщення № 30 та жилі приміщення дев'ятого поверху, які не ввійшли до нежилого приміщення № 30 і у вказаному технічному паспорті значаться під номерами 21, 22 та 23.

Актом прийому-передачі приміщення від 12.03.2010р., підписаного ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, відповідачем передано, а ОСОБА_1, ОСОБА_3 прийнято нежиле приміщення № 30, загальною площею 206 кв.м., що розташоване на дев'ятому-десятому поверхах та житлове приміщення, загальною площею 31 кв.м. на дев'ятому поверсі, що приєднане до квартири № 26 у житловому будинку № АДРЕСА_1.

18 липня 2012 року ОСОБА_1 та 12 вересня 2012 року ОСОБА_3 зареєстрували право власності на 67/100 та 33/100 частки відповідно квартири АДРЕСА_5. Згідно даних технічного паспорту від 12.12.2011р. до складу квартири № 27 увійшли всі вищевказані приміщення загальною площею 533,4 кв.м.

Скориставшись відсутністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідачка самовільно проникла до квартири № 27 і протиправно зайняла її частину, здійснивши будівельні роботи в приміщенні, яке в технічному паспорті квартири № 27 від 12.12.2011р. значиться під номером 21. Так, у стіні квартири № 27, яке межує з належною відповідачеві квартирою № 26 ОСОБА_6 утворила дверний отвір, водночас, замурувавши дверний прохід в стіні, що межує з приміщенням квартири № 27, яке в технічному паспорті значиться під № 20.

Таким чином, ОСОБА_6, самовільно вселившись до квартири № 27, вчинила дії по встановленню перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2014р. у справі № 761/6350/13-ц виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_6.

З Акту державного виконавця від 01.10.2015р. вбачається, що виходом державного виконавця - головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Дубовець Л.І., за адресою АДРЕСА_7, з метою примусового виселення ОСОБА_6 з вказаної квартири, встановлено, що ОСОБА_6 та її майна у даній квартирі немає (а.с.177).

Згідно із розрахунками заборгованості Відповідачів з урахуванням індексу інфляції та 3% річних по квартирі АДРЕСА_8, доданими Позивачем до позовної заяви (а.с.7-8 т.2), розмір заборгованості ОСОБА_1 (частка 67%) за період з 01.07.2012р. по 01.05.2016р. становить 79 725,17 грн., інфляційне збільшення боргу - 37 607,09 грн., 3% річних - 9 173,86 грн.; розмір заборгованості ОСОБА_2 (частка 33%) за період з 01.07.2012р. по 01.05.2016р. становить 39 267,41 грн., інфляційне збільшення боргу - 18 522,82 грн., 3% річних - 4 519,44 грн.

Відповідно ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

За ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Статтею 66 Житлового кодексу України визначено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ст. 68 ЖК України).

Відповідно до п. п. 4, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, власник житла та наймач квартири зобов'язаний за рахунок власних коштів оплачувати всі витрати, пов'язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Власники та наймачі квартир зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, законодавством покладено обов'язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників).

Разом з тим, відповідно до ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1,3,7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном (ст. 360 ЦК України).

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Разом з тим, як було встановлено судом, в період з дня винесення Солом'янським районним судом м. Києва рішення від 14.04.2008р. у справі №2-2-1704-1/07, яким за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було визнано право власності на 67% та 33% частки відповідно квартири АДРЕСА_1, Відповідачі фактично були позбавлені права користування вищезазначеною квартирою, оскільки матеріалами справи підтверджується, що даною квартирою всупереч положенням чинного законодавства користувалась ОСОБА_6, в зв'язку з чим остання, самовільно вселившись до квартири АДРЕСА_2, вчинила дії по встановленню перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Так, Відповідачі фактично отримали можливість здійснити своє право користування квартирою АДРЕСА_1 - 01.10.2015р. при виконанні виконавчого листа № 761/6350/13-ц від 07.04.2015р. Шевченківського районного суду м. Києва про виселення ОСОБА_6 з вищезазначеної квартири.

Будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження того, що до 01.10.2015р. квартира АДРЕСА_1 перебувала у фактичному користуванні Відповідачів, яким надавались житлово-комунальні послуги, Позивачем не надано та в судовому засіданні не здобуто.

Відтак, суд дійшов висновку, що з Відповідачів на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» підлягає стягненню заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2015р. по 01.05.2016р. відповідно до розміру частки, що належить кожному із співвласників квартири.

Так, з урахуванням розрахунків заборгованості доданих Позивачем до позовної заяви, заборгованість ОСОБА_1, що володіє 67/100 частки квартири АДРЕСА_1, за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2015р. по 01.05.2016р. в загальній сумі складає 8 230,46 грн. (1 175,78 грн.*7), заборгованість ОСОБА_2, що володіє 33/100 частки квартири АДРЕСА_1, за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2015р. по 01.05.2016р. в загальній сумі складає 4 053,77 грн. (579,11 грн.*7), яка підлягає стягненню на користь Позивача.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, Позивачем не надано суду уточнюючий розрахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню з Відповідачів, а тому виходячи з положень ст. 11 ЦПК України, вимоги Позивача про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суми боргу з урахуванням інфляційної складової та 3% річних не доведені та не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з останніх суми заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2015р. по 01.05.2016р. в загальній сумі 12 284,23 грн. відповідно до частки кожного з Відповідачів у квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом та мінімальної ставки судового збору, встановленої для юридичної особи за подання до суду позовної вимоги майнового характеру визначеної Законом України «Про судовий збір».

На підставі ст. 316, 317, 319, 321, 322, 356, 358, 360, 382, 383 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 66, 67, 68 Житлового кодексу Української РСР, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 169, 179, 208, 209, 212-214, 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 25-Б) заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2015р. по 01.05.2016р. в сумі 8 230,46 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 25-Б) заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2015р. по 01.05.2016р. в сумі 4 053,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 25-Б) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 923,26 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (, м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 25-Б) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 454,74 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: