Справа № 492/156/16-ц
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

31 травня 2016 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Борисової С.П., при секретарі Каширній О.Г., за участю представника заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника боржниці ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 31 липня 2013 року (а.с. 5) звернувся до суду з зазначеною скаргою, в якій просить суд визнати неправомірними порушення державним виконавцем Арцизького РУЮ Одеської області строків відкриття виконавчих проваджень, бездіяльність державного виконавця по виконанню виконавчих документів № 492/1578/14-ц, виданих 21.10.2015 року Арцизьким районним судом Одеської області та зобовязати державного виконавця виконати ці виконавчі документи та вчинити усі необхідні дії, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження». В обґрунтування представник скаржниці посилався на те, що ним до ВДВС Арцизького РУЮ Одеської області подані заяви та виконавчі листи для відкриття виконавчого провадження, а 27 грудня 2015 року ним було отримано лист, з якого він дізнався про те, що 13.11.2015 року державним виконавцем на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з чим ним були оскаржені дії державного виконавця начальнику відділу, однак до наявного часу відповідь ним не отримана, що зумовило його звернення до суду.

У судовому засіданні представник скаржниці вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник боржниці ОСОБА_3 вимоги скарги не визнав, просив у задоволенні скарги відмовити через безпідставність заявлених вимог.

Представник ВДВС Арцизького РУЮ в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать підписи у журналі вихідної кореспонденції про отримання судових викликів, причину своєї неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутності не подавав..

Боржники ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили, клопотання про розгляд справи у їх відсутності не подавали.

Суд, розглянувши скаргу подану представником ОСОБА_1 ОСОБА_2, заслухавши думки осіб, які беруть участь у справі, дослідивши додані до скарги докази, приходить до наступного висновку.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно вимог п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України обов'язковість рішень суду є одною із основних засад судочинства, отже невиконання судового рішення є порушенням норм Конституції, які є нормами прямої дії.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачено, що виконання судового рішення є невід'ємною частиною судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами (ст. ст. 2, 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі ст. 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений у ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Положення ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондуються зі ст. 383 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Разом із тим, статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави та порядок відмови у відкритті виконавчого провадження, у тому числі таку, як у випадку, що розглядається, і з підстави невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Як вбачається із повідомлень державного виконавця, які надані на звернення представника ОСОБА_1 заявниці відмовлено у прийнятті виконавчого документа з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 3).

Проте, заявниця просить суд визнати неправомірними порушення державним виконавцем Арцизького РУЮ Одеської області строків відкриття виконавчих проваджень, бездіяльність державного виконавця по виконанню виконавчих документів № 492/1578/14-ц, виданих 21.10.2015 року Арцизьким районним судом Одеської області та зобовязати державного виконавця виконати ці виконавчі документи та вчинити усі необхідні дії, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а як вбачається із згаданої постанови та матеріалів справи, державним виконавцем взагалі не вирішувалось питання про відкриття виконавчого провадження.

На підтвердження вимог скарги ОСОБА_1 надала суду заяву її представника до ДВС Арцизького РУЮ Одеської області (а.с. 2) та повідомлення ДВС на подану заяву (а.с. 3).

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розгляд скарги за правилами розділу VII ЦПК України є формою судового контролю за виконанням судових рішень, яке характеризується особливим порядком розгляду звернення до суду. Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.

За таких обставин, враховуючи те, що як встановлено судом, державним виконавцем взагалі не вирішувалось питання про відкриття виконавчого провадження, то і права скаржниці порушені не були за підстав, що поставлені в обґрунтування скарги, тому суд дійшов до висновку, що внесена до суду скарга не є обґрунтованою та є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вимоги про визнання неправомірним порушення державним виконавцем строків відкриття виконавчого провадження та зобовязувати державного виконавця вчиняти конкретні виконавчі дії є передчасними вимогами. А отже, права скаржниці не підлягають захисту в обраний нею спосіб.

За змістом ч. 1 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визначає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права чи свободи.

Зважаючи на приписи зазначеної норми та необґрунтованість скарги, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 4, 5, 40, 41, 85 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 384-387, 293, 294, 296 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними порушення державним виконавцем Арцизького районного управління юстиції Одеської області строків відкриття виконавчих проваджень, бездіяльності відділу державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області та зобовязання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ

Арцизького районного суду