АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/8476/15 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретарів Котлярової М.Ю., Міхелєвої Я.С.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановила:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 07 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», яким на теперішній час змінено назву на ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML- 701/344/2007, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 45 000 дол. США строком до 07.03.2032 р. зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 07.03.2007 між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № PML-701/344/2007.

Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено двокімнатну квартиру № 83, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Шекспіра, буд. 7, загальною площею 43,3 кв.м, житловою площею 25,3 кв.м та належить на праві власності ОСОБА_1 згідно із договором купівлі-продажу нерухомого майна від 07.03.2007 р.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед банком за вказаним кредитним договором, 07.03.2007 р. між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 811-701/344/2007.

Відповідно до умов зазначеного договору для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_1 зобов'язань перед банком за кредитним договором ОСОБА_2 прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов'язань перед банком за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань.

В подальшому, керуючись ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України та на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р. і договору відступлення права вимоги від 12.11.2010 р., банк відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки, укладеними між банком та відповідачем.

Таким чином, до позивача перейшли всі права банку щодо права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором і договором іпотеки, а також до ОСОБА_2 за договором поруки.

Згідно з п. 1.1 ч. 2 кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користувач кредитом в порядку і строки, визначені на умовах кредитного договору. При цьому для розрахунку відсотків за користування кредитом було прийнято використовувати плаваючу процентну ставку, у розмірі, визначеному сторонами договору як 5,49% + FIDR.

Проте, в порушення норм права та умов кредитного договору, ОСОБА_1 не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених кредитним договором.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 07.03.2007 № ML-701/344/2007 у розмірі 2 540 157,85 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 07.03.2007 № ML-701/344/2007 у розмірі 2 540 157,85 грн. шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором від 07.03.2007 № PML-701/344/2007, а саме: квартири № № 83, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Шекспіра, буд. 7, з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо. Витрати, пов'язані зі збереженням та реалізацією предмета іпотеки стягнути з ОСОБА_1 за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на час продажу. Передати предмет іпотеки: квартиру № 83, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Шекспіра, буд. 7 в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами. Висилити ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 7, кв. 83. Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму сплаченого судового збору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна»відмовлено.

Не погоджуючись ТОВ «ОТП Факторинг Україна»подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції в порушення правової позиції, викладеної Верховним Судом України у справі № 6-116 цс 13, а також положень ст.ст. 261, 530, 631, ч. 2 ст. 1050 ЦК України відмовлено в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності за весь період визначений графіком платежів. Вважає, що з урахуванням дати звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з позовом до суду - 15.07.2014 р., трирічна позовна давність для звернення за захистом своїх прав до суду обмежується 15.07.2011 р. В порушення вимог ст. 267 ЦК України суд першої інстанції застосував строк позовної давності щодо ОСОБА_2, вона заяву про застосування строків позовної давності до суду не подавала.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 07 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», яким на теперішній час змінено назву на ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ML- 701/344/2007, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 45 000 дол. США строком до 07.03.2032 р. зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 07.03.2007 між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № PML-701/344/2007.

Згідно з умовами вказаного договору предметом іпотеки було встановлено двокімнатну квартиру № 83, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Шекспіра, буд. 7, загальною площею 43,3 кв.м, житловою площею 25,3 кв.м та належить на праві власності ОСОБА_1 згідно із договором купівлі-продажу нерухомого майна від 07.03.2007 р.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 перед банком за вказаним кредитним договором, 07.03.2007 р. між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 811-701/344/2007.

Відповідно до умов зазначеного договору для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_1 зобов'язань перед банком за кредитним договором ОСОБА_2 прийняла на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов'язань перед банком за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань.

В подальшому, керуючись ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України та на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р. і договору відступлення права вимоги від 12.11.2010 р., банк відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки, укладеними між банком та відповідачем.

Відповідно, до позивача перейшли всі права банку щодо права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором і договором іпотеки, а також до ОСОБА_2 за договором поруки.

Згідно з п. 1.1 ч. 2 кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користувач кредитом в порядку і строки, визначені на умовах кредитного договору. При цьому для розрахунку відсотків за користування кредитом було прийнято використовувати плаваючу процентну ставку, у розмірі, визначеному сторонами договору як 5,49% + FIDR.

Проте, в порушення норм права та умов кредитного договору, ОСОБА_1 не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених кредитним договором. У звязку з чим, згідно з розрахунком позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 17.04.2014 р. складає 2 540 157,85 грн. з яких:

заборгованість за кредитом у розмірі 42 293,16 дол. США, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 475 885,93 грн.;

заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 6 255,25 дол. США, що з перерахуванням за курсом НБУ станом на дату складання розрахунку становить 70 384,56 грн.;

пеня за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 1 993 887,35 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст. 257 ЦК України та прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом після спливу трирічного строку позовної давності. Решта позовних вимог є похідними від вимог про стягнення заборгованості, а тому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів з такими висновками рішення суду не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з п. 1.2 договору поруки ОСОБА_2 і позичальник (ОСОБА_1О.) відповідають як солідарні боржники і кредитор має право звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника (ОСОБА_1О.), так і до поручителя (ОСОБА_2В.), чи до двох одночасно.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2, як поручитель, зобов'язалася перед кредитором відповідати за неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором, у позивача є підстави для звернення вимоги про погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором до ОСОБА_2

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і звернення стягнення на предмет іпотеки; сплату процентів і неустойки (пені, штрафу); сплату основної суми боргу.

В правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у справі № 6-116 цс 13, зазначено, що оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Аналізуючи норми ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України, Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнуті несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатися в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Таким чином, оскільки умовами кредитного договору передбачено, що погашення кредиту та сплата відсотків за його користування повинна здійснюватися відповідачем частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно відраховувати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір було укладено 07.03.2007 року і сторони договору погодили строк повернення кредиту до 07.03.2032 року.

Згідно розрахунку заборгованості по ОСОБА_1 за кредитним договором № ML- 701/344/2007 від 07.03.2007 р., складеного станом на 17.04.2014 р. останньою датою погашення кредиту було 30.12.2008 р. /а.с. 93/.

В даному випадку умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту та сплата відсотків за його користування згідно графіку погашення кредиту п. 1.5, 1.6 договору. /а.с. 11/.

У зв'язку з наведеним, та з урахуванням дати звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з позовом до суду - 15.07.2014 р., трирічна позовна давність для звернення за захистом своїх прав до суду обмежується 15.07.2011 р.

Згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків від 07.03.2007 р. станом на липень 2011 року заборгованість по тілу кредиту складала 37 200 дол. США, що за курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення становить 938 001,49 грн.(25,215094 грн. за 1 дол. США), заборгованість по сплаті відсотків за період з липня 2011 року по квітень 2016 року складає 21 078,71 дол. США, що за курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення становить 531 501,65 грн. (25,215094 грн. за 1 дол. США) /а.с. 14 16/.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 407 504,63 грн., яка складається з: 938 001,49 грн. тіло кредиту; 531 501,65 грн. проценти; 938 001,49 грн. пеня.

Також підлягає стягненню пеня, розмір якої судова колегія вважає за можливе зменшити до розміру заборгованості за тілом кредиту - 938 001,49 грн.

Статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпротекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 6.2 Договору іпотеки, у випадку несплати Боржником будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, іпотекодержатель має право негайно задовольнити всі фактичні вимоги із вартості предмета іпотеки.

За рахунок предмета іпотеки позивач може задовольнити всі боргові зобов'язання, не сплачені відповідачем, і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням відповідачем його зобов'язань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених позивачем у зв'язку із реалізацією його права (п.6.1 Договору іпотеки).

Приписами ст. 6 Закону України від 19.06.2003 № 979-IV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» встановлено, що іпотекодержатель має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем або продати від свого імені, якщо це передбачено іпотечним договором або іпотекодержатель та іпотекодавець досягли відповідної згоди шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки іпотекодержателя.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 зобов'язався перед банком відповідати за неналежне виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, як іпотекодавець, у позивача є всі підстави для звернення стягнення на майно, що є предметом договору іпотеки та належить ОСОБА_1 на праві власності в рахунок погашення його заборгованості за кредитним договором.

Також, викладене свідчить, що банк має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно зі ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове заселення здійснюється на підставі рішення суду.

Також, відповідно до ст. 109 ЖК УРСР, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Таким чином, ОСОБА_1 підлягає виселенню з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть.

Зняття з реєстрації місця проживання покладено на управління, відділи (сектори) Державної міграційної служби України (далі - ДМС ) в районах, районах у містах, містах обласного значення (територіальний підрозділ ДМС).

Таким чином, рішення суду про виселення і є остаточним рішенням, на підставі якого територіальний підрозділ ДМС зобов'язаний зняти відповідача з реєстраційного обліку.

Враховуючи наведене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 7, кв. 83.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» слід стягнути судовий збір у розмірі по 2225,29 грн. з кожного.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 469 503, 14 грн., яка складається з: 938 001,49 грн. тіло кредиту; 531 501,65 грн. проценти.

Звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 07.03.2007 № ML-701/344/2007 у розмірі 1 469 503, 14 грн. шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором від 07.03.2007 № PML-701/344/2007, а саме: квартири № № 83, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Шекспіра, буд. 7, з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах Державної реєстраційної служби України, КП Харківського міського БТІ, органах нотаріату.

Передати предмет іпотеки: квартиру № 83, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Шекспіра, буд. 7, в управління Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації з метою збереження предмета іпотеки з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону із спеціалізованими підприємствами.

Виселити ОСОБА_1 з АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у розмірі по 2225, 29 грн. з кожного.

В іншій частині у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді