Справа №591/335/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1684/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Левченко Т. А. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання- Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс-Інвест», про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

25 січня 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона є власником квартири № 44, розташованої на 3-му поверсі будинку № 35 по проспекту Михайла Лушпи в м. Суми. Протягом лютого - березня 2015 року в її квартирі був проведений ремонт, зокрема, в усіх кімнатах замінено шпалери, в залі натягнуто натяжну стелю, в інших кімнатах стелі пошпакльовано та пофарбовано, пошліфовано та пофарбовано лаком паркетну підлогу. З вини відповідача, який проживає над нею на 5-му поверсі, 06 червня 2015 року її квартиру було залито холодною водою. На кухні рівень води на підлозі досягав близько 10-15 см, вода надходила у приміщення кухні з люстри, по стінах кухні, стінах та стелях двох прилеглих коридорів, по стелі та стіні залу, який межує з кухнею. Причиною залиття став порив колби на фільтрі, який встановлений на системі холодного водопостачання в приміщенні кухні квартири відповідача.

Вина відповідача в залитті квартири встановлена та підтверджена актом про технічний стан квартири АДРЕСА_1 від 08 червня 2015 року, складеним комісією ТОВ «Житло-Сервіс-Інвест», яке обслуговує будинок.

В результаті залиття квартири їй завдано матеріальну шкоду в сумі 5491,82 грн., що є вартістю необхідного відновлювального ремонту квартири та підтверджується понесеними витратами.

Зокрема, фізична особа підприємець ОСОБА_5 надав послуги по влаштуванню натяжної стелі в кухні та коридорах на загальну суму 4466 грн. та ремонту натяжної стелі залу в сумі 480 грн.

Крім того, в магазині «Віста» нею був придбаний 1 рулон шпалер для заміни на одній із стін залу, яка межує з кухнею, та шпалерний клей загальною вартістю 545,82 грн.

В звязку з перебуванням відповідача за межами України вона декілька разів зверталась до його представника, який здійснює нагляд за квартирою в період відсутності відповідача на території України, з проханням в добровільному порядку відшкодувати шкоду, але відповідач відмовився і станом на день звернення її з позовом шкода не відшкодована.

Неправомірними діями відповідача їй заподіяна і моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, що виникли створенням незручностей в користуванні квартирою, неприємних відчуттях, повязаних з пошкодженням квартири незабаром після проведення ремонту, зведенні нанівець докладених зусиль по приведенню до належного санітарного стану квартири, необхідності здійснювати повторний ремонт стель та стін залу, кухні, коридорів.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 1500 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь на відшкодування завданої їй матеріальної шкоди - 5491,82 грн., моральної шкоди - 1500 грн., 1500 грн. витрат на правову допомогу, 551,20 грн. судового збору, всього 9043,02 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Зазначає, що на підставі наданих нею доказів суд визнав встановленим факт залиття належної їй квартири з вини відповідача ОСОБА_4, що обєктивно свідчить про заподіяння їй майнової шкоди та моральних страждань, яких вона зазнала у звязку з пошкодженням її майна.

Вид і обсяг пошкоджень у квартирі відображені у комісійному акті від 08 червня 2015 року, яким підтверджено залиття стель і пошкодження шпалер у приміщеннях коридорів, кухні та зали.

Суд не взяв до уваги, що внаслідок зазначених пошкоджень вона вимушена провести за свій рахунок ремонт залитої натяжної стелі у приміщенні залу шляхом злиття води, що там зібралась, висушування її, ремонту стелі у коридорі та кухні шляхом використання технологій, що є значно дешевшими і економічнішими порівняно з роботами по демонтажу залитих стель, їх розмиванню, новому штукатуренню, шпаклюканню та фарбуванню; придбання рулону нових шпалер, аналогічних тим, які поклеєні при проведенні ремонту в березні 2015 року, для часткової заміни пошкоджених шпалер у залі.

Суд безпідставно не врахував, що конкретний розмір фактичних, необхідних і розумних, у розумінні ст. 3 ЦК України, витрат, які вона здійснила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), підтверджується товарними чеками фізичної особи підприємця ОСОБА_5, який провів улаштування і ремонт стель на суму, відповідно, 4466 грн. та 480 грн., а також чеком магазину «Віста» про придбання 1 рулону шпалер і клею для ремонту залитої стіни залу на суму 545,82 грн.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив наведені докази та зробив невірний висновок про ненадання нею доказів щодо вартості відновлювального ремонту квартири.

Відповідач сповіщений про час і місце розгляду справи апеляційним судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, яка підтримала скаргу з мотивів, в ній викладених, покази свідка працівника ТОВ «Житло-Сервіс-Інвест», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на підтвердження своїх вимог не довела, що винними діями відповідача їй задано матеріальну та моральну шкоду, оскільки не надала суду жодних доказів про те, в якому обсязі були пошкоджені шпалери на стінах та стелі та про розмір завданої шкоди у вигляді вартості відновлювальних ремонтних робіт, яких потребували саме ці пошкодження, а самі по собі товарні чеки про влаштування натяжної стелі, ремонт натяжної стелі та придбання шпалер не можуть підтверджувати розмір матеріальної шкоди, оскільки не надано доказів про вартість відновлювального ремонту.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.6-8).

Згідно акту про технічний стан квартири АДРЕСА_3 від 08 червня 2015 року, складеного комісією ТОВ «Житло-Сервіс-Інвест», яке обслуговує зазначений будинок, 06 червня 2015 року сталося залиття квартир № № 44, 48 житлового будинку № 35 по проспекту М.Лушпи в м. Суми холодною водою у звязку з поривом колби на фільтрі, який встановлений на системі холодного водопостачання в приміщені кухні квартири №52 житлового будинку. В результаті затоплення в квартирі №44 пошкоджені шпалери на стінах та стелі в приміщеннях коридору, кухні, зали (а.с.9).

Згідно товарних чеків від 18 серпня 2015 року, виданих фізичною особою підприємцем ОСОБА_5, позивач після залиття її квартири сплатила останньому 4466 гр. за влаштування в її квартирі натяжної стелі площею 20,3 кв. м та 480 гр. за ремонт натяжної стелі площею 3 кв. м.

Згідно чеку магазину «Віста» м. Суми, позивач 18 червня 2016 року придбала в магазині 1 рулон шпалери вартістю 559 гр. і клей шпалерний вартістю 15,55 гр. на загальну суму 545,82 гр. (а.с.10-11).

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_4 (а.с. 160 -162).

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15, ч. 1, п. п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. ч. 3 - 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України передбачено, що власність зобовязує; власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Згідно принципу диспозитивності, встановленому ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи обставини справи, підтверджені наданими позивачем доказами, та наведені норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необгрунтованими висновки суду про недоведеність вимог позивача щодо розміру заподіяної їй майнової шкоди та моральної шкоди.

Встановивши факт залиття квартири позивача з вини відповідача як власника квартири № 52, де стався порив колби на фільтрі, встановленому на системі холодного водопостачання в кухні квартири відповідача, що підтверджується актом про технічний стан квартири позивача від 8 червня 2015 року, суд безпідставно не взяв до уваги надані позивачем докази на підтвердження розміру заподіяної їй майнової шкоди.

Відповідно до ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. ч. 2-3 ст. 60, ст. 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

В акті про технічний стан квартири позивача від 8 червня 2015 року відображені пошкодження в квартирі позивача, зазначено, що пошкоджені шпалери на стінах та стелі в приміщеннях коридору, кухні, зали.

Висновок суду про недоведеність обсягу пошкоджень шпалер на стінах та стелі та вартості відновлювальних робіт, яких потребували ці пошкодження, спростовується товарними чеками про оплату фактично проведених робіт по влаштуванню натяжної стелі в кухні та коридорах, пошкоджених залиттям, та відновленню належного стану натяжної стелі в залі, доказами придбання позивачем одного рулону шпалер та клею для заміни шпалер на стінах у залитих місцях.

Залиття стель і стін у трьох приміщеннях коридорі, кухні та залі квартири позивача підтвердила в засіданні апеляційного суду і свідок ОСОБА_6 інженер ТОВ «Житло-Сервіс-Інвест», яке обслуговує зазначений будинок, яка брала участь у огляді квартири позивача після її залиття. Свідок також підтвердила, що при обстеженні квартири було виявлено, що в квартирі перед залиттям був проведений сучасний коштовний ремонт, залиття сталось в результаті пориву колби фільтра в квартирі відповідача, в яку допустила працівників товариства особа, викликана сусідом відповідача в звязку з залиттям квартири позивача. Свідок також пояснила, що при обстеженні квартири позивача було виявлено, що натяжна стеля в залі квартири позивача була наповнена водою, стеля і стіни в приміщеннях зали, кухні, коридору були залиті.

При цьому колегія суддів враховує, що придбання позивачем одного цілого рулону шпалер та 1 упаковки клею на загальну суму 545,82 гр., незалежно від обсягу пошкоджень шпалер в квартирі позивача, було мінімально необхідним для переклеювання залитих місць.

Не викликає сумніву і вартість робіт по влаштуванню натяжної стелі в коридорі та кухні квартири загальною площею 20,3 кв. м, оскільки такий розмір натяжної стелі підтверджується технічним паспортом на квартиру позивача (а.с. 7 8).

Необхідність та вимушеність проведення ремонтних робіт по облаштуванню натяжної стелі для усунення наслідків залиття відремонтованої перед залиттям квартири стелі та оплати їх вартості позивач довела у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, яка визнає збитками витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

При цьому не викликає сумніву та обставина, що належним і якісним відновленням стану залитої стелі в квартирі може бути її відновлювальний ремонт по всій площі кожного залитого приміщення, а не «латковий».

З огляду на зазначене колегія суддів вважає доведеними вимоги позивача про стягнення на відшкодування завданої їй майнової шкоди вартості влаштування та ремонту натяжної стелі в квартирі в сумі, відповідно, 4466 гр. і 480 гр., підтвердженої товарними чеками, які видані фізичною особою - підприємцем, яка проводила ремонт в квартирі позивача після залиття.

Суд, відмовляючи в позові, не обгрунтував у рішенні, чому він не враховує зазначені докази при визначенні розміру майнової шкоди, заподіяної позивачеві, яка понесла фактичні витрати на ремонт у вище зазначеному розмірі, тобто вартості фактичного відновлення попереднього стану квартири після її залиття.

Рішення суду в цій частині не відповідає розясненням, які містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Колегія суддів вважає частково доведеними і вимоги позивача про заподіяння їй моральної шкоди в результаті пошкодження належного їй майна, враховуючи, що таке пошкодження відбулось незабаром після проведеного в її квартирі ремонту, вимушеності понесення нею знову додаткових витрат на відновлення попереднього стану квартири, незручностей в користуванні квартирою після її залиття, що порушило звичний уклад життя, та відсутність реагування на прохання добровільно відшкодувати їй понесенні витрати, вимушеність звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи розяснення, які містяться в в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ступінь доведеності позивачем характеру і обсягу моральних страждань, передбачені ст. 3 ЦК України загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність, колегія суддів вважає достатнім встановити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 гр.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, і висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, оскаржуване рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про повне задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди та часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з вищезазначених підстав.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню на 66 % (1000 гр. : 1500 гр. х 100%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений в цій частині судовий збір за оскарження рішення суду в цій частині в сумі 606,32 гр. : 100% х 66,67 % = 404,21 гр.

Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат в сумі 1500 гр. на правову допомогу, що підтверджуються договором про надання правової допомоги від 20 січня 2016 року, переліком виконаних робіт по наданню правової допомоги, квитанцією про сплату позивачем зазначеної суми (а. с. 12 15, 42 43), колегія суддів вважає, що з врахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ступеню складності даної справи, часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, достатнім, розумним та справедливим буде встановлення відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 500 гр.

В звязку з наведеним на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,2 гр. за подання позову до суду першої інстанції, 606,32 гр. і 404,21 гр. за апеляційне оскарження рішення суду, 500 гр. витрати на правову допомогу; всього 2061,73 гр.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи; норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 вересня 2016 року в даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 5491,82 гр., на відшкодування моральної шкоди 1000 гр., всього 6491,82 гр.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 2061,73 гр.

В задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди в іншій частині відмовити за необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -