РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1041/16-ц

30 листопада 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейда А.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю в житловому будинку

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю в житловому будинку, в якому просить позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, а саме її житловим будинком, розташованого за адресою: с. Жалин, вул.. Поліська, 24, Костопільського району, Рівненської області та зобовязати міграційну службу зняти відповідача з реєстраційного обліку у вищевказаному будинку.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач та його представник в судовому засідання повністю заперечували щодо задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач навмисно викликала працівників поліції до дому по факту вчинення ОСОБА_2 неправомірних дій, оскільки адвокат їй порадив, що чим більше звернень до поліції, тим краще для звернення до суду про виселення, також зазначили, що речей з дому відповідач ніколи не виносив, майна не руйнував, вказали, що ОСОБА_2 проживає сам в літній кухні, а позивач проживає окремо в спірному будинку.

Свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що вона є донькою позивача, відповідач є її вітчимом, зазначила, що уже понад 8 років проживає окремо від батьків, однак за час проживання разом з мамою та вітчимом у будинку завжди були сварки,останній зловживав алкоголем, були випадки коли вітчим доводив маму до такого стану, що остання змушена була іти з дому. Вказала, що відповідач неодноразово ображав нецензурними словами її маму, сестру та бабусю, вказала, що відносно неї вітчим ніколи не застосовував фізичного насильства. Свідок також повідомила суду, що у спірному будинку на сьогоднішній день проживає її мати позивач, сестра, її чоловік та їхня дитина, бабуся проживає окремо у будинку, який розташований поряд із спірним будинком в одному дворі, а вітчим уже близько двох років проживає у літній кухні.

Свідок ОСОБА_5 зазначила, що вона є дочкою позивача і відповідача, у спірний будинок переїхали жити з чоловіком більше року назад, на даний момент у будинку проживає вона, її чоловік , дитина та мати, бабуся проживає поряд в іншому будинку, а батько пішов проживати окремо в літню кухню, оскільки не бажає жити разом з ними в одному будинку. Свідок повідомила, що у неї з батьком ніколи не було теплих відносин, так як останній постійно кричав та створював конфліктні ситуації у дома, зазначила, що вона була свідком того, як ОСОБА_2 здійснював фізичне насильство над позивачкою. Вказала, що ОСОБА_2 не допомагає по веденню сільського господарства та утриманню будинку, участі в розбудові господарства не приймав. Повідомила, що ОСОБА_2 не створює перешкод позивачу у користуванні будинком та літньою кухнею, а лише закриває гараж, обґрунтовуючи це тим, що він є його і речі в ньому також належать йому.

Свідок ОСОБА_6 вказав, що він з дружиною, дитиною та ОСОБА_3 проживає у спірному будинку, ОСОБА_2 проживає у літній кухні, бабуся проживає поряд у дворі у старенькій хаті, за час проживання в одному дворі він був свідком постійних конфліктів між сторонами, з приводу чого позивач неодноразово викликала поліцію, зазначив, що він лише один раз бачив як ОСОБА_2 вдарив дверима ОСОБА_3, більше свідком фізичного насильства над позивачкою він не був. Вказав, що між ним та відповідачем була конфліктна ситуація в ході якої останній наніс йому тілесні ушкодження, конфлікт виник в результаті того, що ОСОБА_2 не бажав, щоб він з дружиною проживали разом із ними у спірному будинку. Повідомив, що відповідач не чинить перешкод позивачці у користуванні жилим приміщенням, однак участі в утриманні будинку не приймає, зазначив, що відповідач відсутнім за місцем проживання упродовж року не був.

Свідок ОСОБА_7 вказала, що вона є рідною сестрою позивачки, упродовж 20 років спільного життя сторін у їхній сімї постійно виникали конфліктні ситуації, особисто свідком вчинення відповідачем фізичного насильства над позивачкою вона не була, однак була свідком коли ОСОБА_2 ображав її сестру нецензурними словами, повідомила, що їй не відомі факти, що ОСОБА_2 виганяв її сестру з дому. Вказала, що позивач та відповідач останні роки проживали разом у літній кухні, оскільки економили кошти на утриманні будинку, після того, як до них переїхала жити їхня дочка із зятем, у них почалися конфліктні ситуації і ОСОБА_3 пішла жити разом з дітьми до будинку, а ОСОБА_2 залишився жити в літній кухні, а їхня мати проживає окрему від них у іншому будинку. Свідок зазначила, що які саме перешкоди чинить відповідач у користуванні будинком позивачу їй не відомо, також вказала, що відповідач упродовж останніх років постійно проживає за адресою спірного будинку у літній кухні.

Свідок ОСОБА_8 зазначила, що вона є сусідкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вказала, що спочатку як вони почали проживати разом як сімя відповідач вживав спиртні напої, однак потім перестав, вони як сімя жили гарно. За спільне сімейне життя добудували сарай, баню, гараж, двохповерхову літню кухню. Вказала, що ОСОБА_2 є адекватною людиною, однак ОСОБА_3 постійно його провокує на конфлікти. Зазначила, що відповідач проживає у літній кухні на другому поверсі, позивачка проживала разом з ним, однак, коли почалися конфлікти, то остання пішла жити до спірного будинку, факти, які б свідчили, що відповідач перешкоджає позивачці у користуванні будинком вона не бачила, повідомила суду, що чула навпаки як ОСОБА_2 не допускали до гаража. Також зазначила, що ОСОБА_2 постійно за час спільного сімейного життя приймав участь у веденні спільного господарства.

Свідок ОСОБА_9 вказав, що він є інспектором сільської ради, сімю ОСОБА_2 знає з 1995 року, повідомив суду, що за час спільного життя вони збудували гараж, літню кухню, господарство вели разом. Показав, що конфліктні ситуації у них почалися десь рік тому, які провокує сама ж ОСОБА_3, зазначив, що одного разу ОСОБА_2 усно звертався до сільської ради з приводу того, що його у дома побили, вказав, що відповідач проживає у літній кухні, оскільки позивачка, дочка та зять не допускають його до спірного будинку. Свідок зазначив, що раніше на життя ОСОБА_2 заробляв тимчасовими заробітками за межами країни.

Свідок ОСОБА_10 вказала, що вона є сільським головою Яполотської сільської ради, на території якої знаходиться с. Жалин, де проживають сторони. Зазначила, що з приводу даної ситуації вона спілкувалася з односельцями ОСОБА_2, які ОСОБА_2 характеризують з позитивної сторони, а про позивача ОСОБА_3 відгукуються негативно. Свідок вказала, що їй відомо, що відповідач притягався до адміністративної відповідальності, так як останній відпрацьовував громадські роботи у сільській раді, зарекомендував себе як добросовісну і відповідальну людину. Вказала, що як і позивач, так і відповідач зверталися до сільської ради щодо виникнення конфліктних ситуацій у їхній сімї. Факти щодо зловживання відповідачем спиртних напоїв їй не відомі.

Свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що ОСОБА_3 вона знає як порядну і хорошу сімю, однак після того, як до них переїхала жити донька з чоловіком у них почали виникати сварки та конфлікти, оскільки відповідач не бажав, щоб дочка проживала разом з ними, оскільки остання негативно ставиться до батька. Повідомила суду, що за час проживання ОСОБА_3 як сімї , відповідач приймав участь у веденні господарства, щоб ОСОБА_2 знищував чи руйнував майно вона ніколи не бачила. Зазначила, що вона бачила як до дому до ОСОБА_2 дійсно неодноразово приїжджали працівники поліції. Також вказала на той факт, що їй відомо як члени родини були побили ОСОБА_2

Заслухавши пояснення сторін, свідків, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах загальних вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 1995 року по 26 квітня 2016 року.

Позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок № 24, що розташований за адресою с. Жалин, Костопільського району Рівненської області, підставою виникнення права власності є договір дарування від 03.03.2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с. 9).

Згідно довідки виданої виконкомом Яполотської сільської ради Костопільського району № 1171 від 03.08.2016 року до складу сімї ОСОБА_3 входять: ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13 та ОСОБА_6 (а.с. 41).

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Зі змісту ч. 1 ст. 383 ЦК України вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Так, в судовому засідання було зясовано, що відповідач ОСОБА_2 був вселений до спірного будинку ще будучи одруженим з позивачкою ОСОБА_3, тобто будучи членом її сімї, тобто ОСОБА_2 був вселений до спірного будинку на законних підставах.

В судовому засіданні також було встановлено, що у спірному будинку проживає позивачка, її донька, зять та їхня дитини, а відповідач ОСОБА_2 уже більше року проживає у літній кухні, яка розташована в одному дворі з будинком.

З листа Костопільського ВП ГУНП № 2239/212/01-2016 від 03.08.2016 року встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (а.с. 40), що підтверджується також постановами Костопільського районного суду Рівненської області № 564/4/16-п від 12 січня 2016 року та № 564/98/16-п від 21 січня 2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 11-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно п.2 ч.1 ст. 7 Закону України N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Позивач звернулася із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю в житловому будинку шляхом позбавлення його права користування спірним будинком.

Згідно правової позиції висловленої в постанові Верховного Суду України № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 405 ЦК України та ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишнього члена сімї права користування займаним приміщенням.

Відповідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.

За статтею 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

У відповідність до ст. 71 цього ж кодексу наймач або член його сімї втрачають право користування жилим приміщенням у разі їх відсутності понад шість місяців.

Тобто, особа, яку хочуть позбавити права користування приміщенням повинна бути відсутньою у даному приміщенні понад встановлені строки, тобто шість календарних місяців.

Отже, основною обставиною, яка враховується при позбавленні особи права користуватися жилим приміщення є її відсутність у вказаному житловому приміщенні.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та фактично проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому суд не вбачає підстав для позбавлення його права користуватися жилим приміщенням.

Окрім того, з пояснень свідків встановлено, що ОСОБА_2 не чинить позивачу перешкод у користуванні належного їй будинку, позивач має вільний доступ як до будинку так і до літньої кухні в якій проживає відповідач. Фактів, щодо пошкодження ОСОБА_14 будинку судом також не встановлено.

Представник позивача обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що відповідач порушує правила соціального співжиття, що робить неможливим для позивача проживання поряд з ним, що згідно із статтею 116 ЖК України є підставою для виселення, однак предметом заявленого позову є не виселення ОСОБА_2 із спірного будинку, а позбавлення останнього права користування жилим приміщенням.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 9, 71, 72, 116, 150, 156 ЖК України, статтями 16, 319, 321, 391, 383, 405 ЦК України, статтями 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_15 до ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 права користування житловим приміщенням а саме житловим будинком розташованим за адресою с.Жалин вул. Поліська 24, Костопільського району та зняття з реєстраційного обліку відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_16