Справа № 263/6727/16-ц
Провадження № 6/263/92/2016
У Х В А Л А

01 червня 2016 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі подання Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області про тимчасове обмеження виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В :

Жовтневий відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням щодо обмеження виїзду за кордон ОСОБА_1. В обґрунтування вимог заявник зазначає, що на виконанні Жовтневого відділу ДВС ММУЮ перебуває зведене виконавче провадження по примусовому виконанню наказу № 905/3677/16 від 24.02.2016 року, виданий Господарський судом Донецької області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ВК ММР заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої рекламі в сумі 14508,80 грн., судового збору в розмірі 1218,00 грн.; постанови №76 від 20.01.2016 року, виданої Адміністративною комісією ММР про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 1700,00 грн., наказу № 905/3182/15 від 22.12.2015 року, виданий Господарський судом Донецької області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ВК ММР боргу в розмірі 30742,38 грн., судового збору в розмірі 1218,00 грн., наказу № 908/5807/14 від 10.03.2015 року, виданий Господарський судом Запорізької області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ВК ММР боргу з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальної рекламної продукції зовнішньої реклами в сумі 91647,10 грн., наказу № 905/1623/15 від 03.01.2015 року, виданий Господарський судом Донецької області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ВК ММР боргу в розмірі 114907,73 грн., судового збору в розмірі 2298,15 грн.. Постановою державного виконавця накладено арешт на все нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. На транспортні засоби боржника накладено арешт. 04.08.2015року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. 06.05.2016 року направлено запит щодо взяття на облік щодо розшуку транспортних засобів. Згідно довідок з ПФУ останнє місце роботи ТОВ «Лаура» та «Єврофасад восток», інформацію про осіб-божників, які отримують пенсію не знайдено. Згідно довідок ДПС України боржник має рахунку у ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «ПриватБанк», ПАТ «Сбербанк Росії», на яких постановою від 30.04.2015 року накладено арешт, проте кошти на них відсутні. Станом на 12.05.2016 року з боржника в примусовому порядку стягнуто 1569,89 грн., які розподілені між стягувачами. На підставі викладеного заявник просить винести ухвалу, якою встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України ОСОБА_1, шляхом заборони перетинати державний корон України, до виконання зобовязань за рішеннями суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали, долучені до подання, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні його, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у Жовтневому відділі державної виконавчої служби Маріупольського МУЮ в Донецькій області перебуває зведене виконавче провадження по примусовому виконанню наказу № 905/3677/16 від 24.02.2016 року, виданий Господарський судом Донецької області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ВК ММР заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої рекламі в сумі 14508,80 грн., судового збору в розмірі 1218,00 грн.; постанови №76 від 20.01.2016 року, виданої Адміністративною комісією ММР про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 1700,00 грн., наказу № 905/3182/15 від 22.12.2015 року, виданий Господарський судом Донецької області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ВК ММР боргу в розмірі 30742,38 грн., судового збору в розмірі 1218,00 грн., наказу № 908/5807/14 від 10.03.2015 року, виданий Господарський судом Запорізької області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ВК ММР боргу з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення спеціальної рекламної продукції зовнішньої реклами в сумі 91647,10 грн., наказу № 905/1623/15 від 03.01.2015 року, виданий Господарський судом Донецької області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ВК ММР боргу в розмірі 114907,73 грн., судового збору в розмірі 2298,15 грн..

Загальна сума заборгованості 260073,10 грн., при цьому станом на 12.05.2016 року з ОСОБА_1 в примусовому порядку стягнуто 1569,89 грн.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, яка є основним законом України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, частинами 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.73 р. встановлено, що кожна людина має право, покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, і це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, та які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому пакті.

Частинами 2-3 ст. 2 Протоколу №.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 р. та який є невідємною частиною зазначеної Конвенції, встановлено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" - громадянин України може бути тимчасово обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Однак, стаття 19 Закону України "Про державну прикордонну службу України" вказує, що обмеження права громадян на виїзд з України належить до виключної компетенції Адміністрації Державної прикордонної служби України, а пункт 8 цієї статті покладає на державну прикордонну службу України обов'язок запобігання і недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно з законодавством не дозволено в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено в праві виїзду з України.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Наведені вище норми закону дають підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов'язань.

При судом враховується, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58935980 від 12.05.2016 за боржником зареєстровано на праві приватної власності 1/1 частка квартири АДРЕСА_1, 1/1 частка приміщення 27 будинку 15 по вул.. Харлампієвській в м. Маріуполь, 37100 частки приміщення 131 будинку 43 по пр. Ленінградському в м. Маріуполь, 1/1 частка приміщення 62 будинку 159 по пр. Металургів в м. Маріуполь, 1/2 частка квартири АДРЕСА_2, 1/1 частка квартири АДРЕСА_3, 1/4 частка квартири АДРЕСА_4, 1/1 частка квартири АДРЕСА_2; 1/1 частка квартири АДРЕСА_5; 1/1 частка квартири АДРЕСА_6; на праві приватної спільної часткової власності 1/3 частка земельної ділянки площею 0,0017 га № 30а по вулиці Георгіївській в м. Маріуполь, 1/3 частка земельної ділянки площею 0,0049 га № 30а по вулиці Георгіївській в м. Маріуполь, 1/3 частка земельної ділянки площею 0,0098 га № 30а по вулиці Георгіївській в м. Маріуполь, 16/200 частки земельної ділянки площею 2081,8 кв.м. № 80 по вулиці Карпинського в м. Маріуполь, 3/10 частки приміщення 1,3,4 будинку 33 по вул.. Артема в м. Маріуполь, 1/1 частка приміщення 2 будинку 168 по пр. Металургів в м. Маріуполь, 1/1 частки приміщення 24 будинку 215 по пр. Металургів в м. Маріуполь; на праві приватної спільної сумісної власності 494/1000 частки приміщення 65 будинку 98 по проспекту Будівельників в м. Маріуполі, перебуває в іпотеці будинок 15 по пров. Черняховського в м. Маріуполь.

Постановою державного виконавця від 24.04.2015 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Згідно інформаційної довідки Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Маріуполь № 2 при УДАІ ГУМВС України у Донецькій області за боржником зареєстровані транспортні засоби, а саме: Mercedes-benz 608 D АН 0299 НО, ЗИЛ 431410 АПГ АН0641 ІС, КАМАЗ 53212 КТА АН 4453 НС, ГАЗ 3307 АН 4421 МН, КАМАЗ 5511 АН 5279 НС. На вказані транспортні засоби накладено арешт згідно повідомлень Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Маріуполь № 2 при УДАІ ГУМВС України у Донецькій області № 1460 від 20.05.2015.

04.08.2015 державним виконавцем винесено постанову про розшук вказаних транспортних засобів боржника.

Згідно довідок ДПС України боржник має рахунку у ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «ПриватБанк», ПАТ «Сбербанк Росії», на яких постановою від 30.04.2015 року накладено арешт.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, однак державним виконавцем не надано суду доказів того, що ним було вичерпано весь передбачений зазначеним Законом перелік заходів щодо примусового виконання судових рішень або всі вище перелічені заходи виявилися безрезультатними.

Застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст.33 Конституції України та ст.313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Державним виконавцем не доведено що ОСОБА_1 має намір вибути за межі України з метою ухилення від виконання виконавчого документу.

Суду не надано доказів того, що саме виключний захід повинен бути застосований до боржника з метою стягнення з нього суми заборгованості по виконавчому провадженню. Лише наявність боргу за виконавчими документами не може бути підставою для застосування такого обмеження.

На підставі наведеного, суд вважає, що правові підстави для встановлення щодо ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, а подання державного виконавця є необґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ч. 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 2-3 ст. 2 Протоколу №.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області про тимчасове обмеження виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судової ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.В. Хараджа