Справа № 404/5299/15-ц
Номер провадження 4-с/404/73/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Галаган О.В.,

при секретарі Туровської О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаною скаргою, відповідно до якої просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 01 вересня 2016 року ВП № 51957771 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 441 381,05 грн.

На обґрунтування скарги зазначено, що у провадженні державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 знаходиться виконавчий лист № 404/5299/15-ц виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда 12.08.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» грошові кошти в розмірі 178 542,15 швейцарських франків, що на день ухвалення рішення еквівалентно 4 413 820 гривень 48 копійок.

17.08.2016 року державним виконавцем за заявою представника стягувача ПАТ КБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 про примусове виконання виконавчого листа № 404/5299/15-ц виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 12.08.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51957771 та боржнику встановлено строк до 23.08.2016 року включно самостійно виконати рішення, копію даної постанови направлено сторонам та зазначено, що постанова може бути оскаржена у 10-денний строк у порядку встановленому Законом.

В звязку з тим, що постанову про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 отримав лише 22.08.2016 року, і в нього фактично не було часу на добровільне виконання судового рішення, він 22.08.2016 року добровільно зявився до державного виконавця, пояснив ситуацію та подав заяву про відкладення виконавчих дій на 10 днів.

Постановою про відкладення провадження виконавчих дій від 23.08.2016 року державним виконавцем вирішено відкласти провадження виконавчих дій з примусового виконання до 01.09.2016 року.

Ознайомившись з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 51957771 боржник ОСОБА_1 встановив, що при її винесенні державним виконавцем не було дотримано вимог ЗУ Про виконавче провадження, а тому 01.09.2016 року було подано до Кіровського районного суду м. Кіровограда скаргу на дії державного виконавця щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідно було подано до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області заяву обґрунтовану заяву з проханням винести постанову про зупинення виконавчого провадження до розгляду скарги по суті.

01.09.2016 року боржник ОСОБА_1 був госпіталізований та поміщений на стаціонарне лікування до районної лікарні, відповідно 01.09.2016 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» було подано заяву про неможливість самостійно виконати у встановлений до 01.09.2016 року строк рішення суду у звязку з перебуванням боржника на стаціонарному лікуванні та з проханням не розпочинати примусове виконавче провадження та не виносити постанову про стягнення виконавчого збору до закінчення строку лікування.

Проте, не зважаючи на заяву та обставини, що склалися (стаціонарне лікування), в порушення ч. 1. ст. 27 ЗУ Про виконавче провадження державний виконавець 01.09.2016 року (фактично ще в останній день для самостійного виконання (до 01.09.2016 року включно), коли боржник мав право самостійно виконати рішення суду) виніс постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1, а лише 02.09.2016 року розглянув подану заяву та на підставі п.3 ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» виніс постанову про зупинення виконавчого провадження.

ОСОБА_1 не погоджується з діями державного виконавця щодо винесення постанову від 01.09.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасування.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити посилаючись на обставини в ній викладені.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечив проти скарги, відповідно до наданих письмових заперечень просив відмовити в її задоволенні, оскільки твердження боржника, що в нього не було часу на добровільне виконання судового рішення не відповідає дійсності. 01.09.2016 року, керуючись ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 % від суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Як бачимо, законодавець повязує процес винесення постанови про стягнення виконавчого збору лише із строком самостійного виконання рішення вказаним у постанові про відкриття виконавчого провадження. Боржник не вірно ототожнює строк встановлений постановою про відкладення виконавчих дій до 01.09.2016 року (слова «включно» у постанові не вказано, тому фактично останнім днем до якого відкладено дії було 31.08.2016 року) із продовженням строку на самостійне виконання рішення. На противагу цьому, боржник у своїй скарзі зазначає, що строк відкладення становить до 01.09.2016 року включно. Ця обставина не відповідає дійсності. У разі, коли зазначена дата включалась до строку відкладення виконавчих дій про це було б вказано у постанові. Положення ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» стосуються строку самостійного виконання рішення боржником і не повя'зані із часом відкладення виконавчих дій - тому боржник невірно посилається на неї у власній скарзі. Таким чином, боржник невірно ототожнює строк встановлений постановою про відкладення виконавчих дій - до 01.09.2016 року (слова «включно» у постанові не вказано, тому фактично останнім днем до якого відкладено виконавчі дії було 31.08.2016 року) із продовженням строку на самостійне виконання рішення. Разом з тим, від боржника до відділу надійшла безпідставна скарга про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та зупинення виконавчого провадження до розгляду скарги по суті судом. У своїй заяві ОСОБА_1 посилається на п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - прийняття судом до розгляду скарги на постанову органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення. Втім, дане положення не стосується відкритого провадження адже оскаржувані дії виконавці стосувались рішення суду у цивільному судочинстві. Тому правові підстави для зупинення виконавчого були відсутні. ОСОБА_1 01.09.2016 року надано вищевказану заяву про що свідчить вхідний штамп на даній заяві та підпис останнього. Лише після того як в усному режимі державним виконавцем роз'яснено про відсутність правових підстав для її задоволення, згодом представником за довіреністю надано наступну заяву про зупинення виконавчого провадження у зв'язку зі стаціонарним лікуванням боржника. Відповідні заяви надійшли до державного виконавця вже після того як ним була винесена постанова про стягнення виконавчого збору. Підстави для скасування останнього відсутні (а.с. 25-31).

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 17.08.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 404/5299/15-ц виданого 12.08.2016 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» грошові кошти в розмірі 178 542,15 швейцарських франків, що на день ухвалення рішення еквівалентно 4 413 820 грн. 48 коп. Боржнику необхідно самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови, тобто до 23.08.2016 року включно (а.с. 8).

17.08.2016 року вище вказана постанова державним виконавцем направлена боржнику до виконання, а стягувачу до відома (а.с. 7).

22.08.2016 року боржником подано заяву до державного виконавця проте, що він постанову про відкриття провадження отримав лише 22.08.2016 року, в звязку з цим просив відкласти виконавчі дії на 10 днів (а.с. 9).

23.08.2016 року державним виконавцем на підставі постанови відкладено провадження виконавчих дій до 01.09.2016 року (а.с. 12).

23.08.2016 року вище вказана постанова державним виконавцем направлена сторонам виконавчого провадження (а.с. 11).

01.09.2016 року боржником до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області подано заяву про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 13).

Також, 01.09.2016 року боржником до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області подано ще одну заяву про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки він перебуває на стаціонарному лікуванні (а.с. 58-59, 60).

01.09.2016 року державний виконавець постановою про стягнення з боржника виконавчого збору стягнув з ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 441382,05 грн. (а.с. 55).

02.09.2016 року державним виконавцем зупинено виконавче провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 61).

21.09.2016 року на підставі повідомлення про закінчення лікування боржника державний виконавець постановою поновив виконавчого провадження (а.с. 63).

Виходячи з вищевикладеного суд зазначає наступне.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 27 цього ж Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 32 цього ж Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

У правовій позиції Верховного суду України викладеній у постанові від 06.07.2015 року у справі № 6-785цс15 зазначено, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Відповідно до статті 3607 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, передумовами для стягнення виконавчого збору з боржника є невиконання боржником рішення добровільно в установлений для цього час, а також, вчинення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, з моменту винесення постанови від 12.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження до винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору (01.09.2016 року), державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 жодних виконавчих дій з примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда, передбачених ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», не вчинялось, та будь-яких заходів не здійснювалось.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що боржник дізнався про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього заборгованості лише 22.08.2016 року, що підтверджується копією заяви про відкладення виконавчих дій на 10 днів та постановою державного виконавця про відкладення провадження виконавчих дій від 23.08.2016 року, якою державний виконавець з підстави невчасного отримання боржником постанови вирішив відкласти провадження виконавчих дій з примусового виконання до 01.09.2016 року.

Доказів, які б спростували доводи викладені у скарзі, державним виконавцем не надано.

Згідно ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" - державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені обов'язки і права державних виконавців. Так, зокрема, частиною 1 ст.11 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Враховуючи встановлені судом обставини, з посиланням на наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 від 01.09.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчим провадженням № 51957771 винесена всупереч приписам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем не вчинялися дії, спрямовані на примусове виконання виконавчого листа Кіровського районного суду.

За таких обставин, суд вважає вимоги скарги на дії державного виконавця про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 210, 383, 387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 01 вересня 2016 року ВП № 51957771 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 441 381,05 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда О. В. Галаган