Справа № 301/1853/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" червня 2016 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю позивача ОСОБА_1, представників сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.11.2012 року внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_4 позивачу заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів склепіння черепу, вдавленого депресійного перелому лобної кістки, травматичного розходження сагітального шва. Вироком Іршавського райсуду від 06.06.2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України. В результаті заподіяних тілесних ушкоджень позивачу спричинено моральні та фізичні страждання, відбулися негативні зміни в його житті, пов'язані з необхідністю тривалого лікування та реабілітації, а також значної втрати працездатності. Перенесена травма призвела до негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, невпевненість у собі, відчуття власної неповноцінності, тривога з приводу майбутнього тощо. Просив стягнути з відповідача на свою користь 100000 грн. моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав і пояснив, що 07.11.2012 року відповідач ОСОБА_4 умисно заподіяв позивачу тяжкі тілесні ушкодження. Після перенесеної травми ОСОБА_1 тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні: декілька днів був у комі, потім ще протягом 2 місяців був прикутий до ліжка та потребував сторонньої допомоги та догляду, переніс хірургічні втручання та болісне лікування, тривалу реабілітацію. Внаслідок заподіяної травми повністю змінилося життя позивача, який по даний час проходить лікування та курси реабілітації, які позитивних наслідків не дають. Фактично ОСОБА_1 став інвалідом, хоча інвалідність він не оформляв, оскільки є пенсіонером за віком. До отриманих травм він був фізично активною людиною: працював слюсарем у приватного підприємця, обробляв велику земельну ділянку, вирощував худобу, був хорошим водієм, мав великий стаж керування транспортом, що також давало йому можливість заробити гроші, був хорошим футболістом. У нього були плани на майбутнє. На даний час ОСОБА_1 не може виконувати ні роботу по господарству, ні роботу слюсаря, ні керувати транспортним засобом, оскільки по цей день у нього болять голова, рука і нога. Внаслідок перенесеної травми, зниження працездатності та постійного фізичного болю, який триває по даний час, позивач зазнав моральних страждань. Він відчуває свою неповноцінність, оскільки не може заробити гроші для утримання сім'ї, не може вести звичний для себе спосіб життя, часто у повсякденних справах і здійсненні догляду за собою потребує сторонньої допомоги дружини. У нього виникло безсоння, він став агресивним і дратівливим, порушені його соціальні зв'язки, оскільки через свою фізичну слабкість і неспроможність він соромиться виходити на вулицю. Крім того, він відчуває постійний страх за своє життя, оскільки відповідач по даний час, будучи у нетверезому стані, погрожує йому та влаштовує сварки. Просив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 100 000 грн. моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив (а.с. 29,43,69,111).

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 33-35). Пояснила, що симптоми хвороби, наведені позивачем, не є доказом наявності хвороби, пов'язаної з травмою. Наявність змін в психоемоційному стані позивача, що пов'язано з травмою, не доведено, оскільки наведені позивачем симптоми наявні у більшості сучасних людей, які систематично перебувають під впливом стресу і при цьому не були потерпілими від злочину, або у людей похилого віку, яким є позивач. Не доведено, що зниження працездатності позивача виникло внаслідок заподіяних відповідачем тілесних ушкоджень, а не віку позивача, оскільки інвалідність ОСОБА_1 не встановлювалася. Вважала, що висновок експерта не є належним доказом по справі, оскільки при проведенні експертизи застосовувалася ІНФОРМАЦІЯ_1, яка 29.01.2016 року знята з реєстру. Крім того, експертизою не встановлено, стрес якого ступеня тяжкості зазнав позивач та яким чином він вплинув на нього. Вважала, що позивачем не наведено психотравмуючих факторів, які могли привести до страждань та їх зв'язок з отриманою травмою, не доведено факт заподіяння моральних та фізичних страждань, тому просила відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_1 суду показала, що після нанесення відповідачем тілесних ушкоджень, її чоловік - позивач ОСОБА_1 - 6 днів перебував у комі, потім ще кілька місяців не міг рухатися, оскільки не відчував одну сторону тіла, не міг вставати з ліжка та самостійно обслуговувати себе. Тривалий час позивач проходив болісне лікування та реабілітацію. По даний час позивач проходить курс медикаментозного лікування і реабілітації, однак, покращення здоров'я не має. Через постійні болі та кошмари ОСОБА_1 не може спати. До травми позивач був спокійним і врівноваженим чоловіком, а після перенесеної травми він став знервованим та агресивним, неадекватно себе поводить та безпричинно влаштовує дома скандали з рідними. У подружжя були плани на майбутнє, які на даний час зведені нанівець, оскільки позивач через свій фізичний стан не може їх здійснити. До травми позивач обробляв велику земельну ділянку та займався веденням підсобного господарства (вирощував худобу), а на даний час подружжя вимушене наймати робочих, оскільки через свій стан здоров'я позивач не здатний виконувати фізичну роботу. До травми позивач був поважною людиною у селі, багато років був шофером у народного депутата, був хорошим слюсарем та активною людиною, заробляв гроші, а тепер став інвалідом, не виходить на вулицю, оскільки соромиться своєї немічності, не може заробити коштів для утримання сім'ї та свого лікування. Відповідач не тільки нічим не допомагає позивачу, але і надалі погрожує та влаштовує сварки.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що після отриманої травми, його батько - позивач ОСОБА_1 - довгий час лікувався, але по даний час відчуває біль в голові та фізичну слабість. Його рука і нога не працюють як раніше, постійно болять. Інколи, вимушений пересуватися за допомогою палиці. До травми він працював слюсарем в ПП «Улашин», керував автомашиною, обробляв земельну ділянку та вирощував домашню худобу. Він утримував сім'ю та був хорошим господарем, а на даний час вимушений жити за мінімальну пенсію, не може заробити гроші, не може працювати по господарству, вимушений наймати працівників, через що він нервує. Після травми він змінився у гіршу сторону, оскільки став дратівливим та агресивним, інколи не розуміє, що робить, все треба йому по декілька раз повторювати. Часто пригадує обставини злочину, через свій фізичний стан відчуває себе неповноцінним.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що його батько - позивач - після травми став агресивним та неадекватним. Мати постійно скаржиться, що через постійні сварки з позивачем неможливо жити. До травми він був спокійним та врівноваженим чоловіком. По даний час позивач приймає ліки, ходить на масажі, але ці заходи не допомагають. Все життя батька після заподіяних тілесних ушкоджень змінилося, оскільки він раніше був фізично здоровим і активним, грав у футбол, керував машиною, працював слюсарем, обробляв земельну ділянку та тримав багато худоби. Позивач був хорошим господарем і утримував сім'ю, а тепер вимушений жити на пенсію. Тепер він нічого не може робити, оскільки не має сил та все у нього болить, часто не розуміє, що йому говорять. Мати вимушена наймати для роботи по господарству працівників. Позивач часто плаче, пригадуючи обставини злочину, скаржиться, що через свій фізичний стан і болі нічого не може сам робити, інколи не може без сторонньої допомоги, навіть, причесатися. Намагається нікуди не виходити, оскільки соромиться свого стану.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що, будучи сусідом позивача, давно знайомий з ним та його родиною. До травми він був хорошим господарем, мав велике домашнє господарство, працював слюсарем у приватного підприємця та міг заробити кошти. Після травми він фізично нічого не спроможний робити, оскільки все у нього болить, не працюють нормально рука і нога. Він фактично став інвалідом, дуже болісно переносить свій стан і через це став агресивним.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, кожна сторона розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд і повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України).

Вироком Іршавського райсуду від 06.06.2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.1 КК України. Вирок набрав законної сили 09.07.2013 року.

З вироку суду та висновку експерта №199 від 27.05.2013 року вбачається, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4, ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді множинних лінійних переломів склепіння черепа, вдавленого депресійного перелому лобної кістки, травматичного розходження сагітального шва, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, які виникли внаслідок дії тупого твердого предмету по ударному механізму спричинення, яким могли бути затиснута в кулак рука та взута нога сторонньої людини чи інші тупі предмети (а.с. 4-5, 77-79).

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

З вироку вбачається, що ОСОБА_4 відшкодував ОСОБА_1 16000 грн. матеріальної шкоди та зобов'язався відшкодувати ще 27000 грн. матеріальної шкоди, про що дав відповідну розписку.

Згідно ч.4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільний позов в кримінальному провадженні, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, посилання представника відповідача в письмових запереченнях на те, що відшкодування шкоди за злочином вже відбулося, суд вважає безпідставним.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, яку позивач оцінив у 100 000 грн.

Згідно ст. 23 та ст. 1167 ч.1 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Вироком суду встановлено, що тяжкі тілесні ушкодження позивачу ОСОБА_1 заподіяно винними умисними діями відповідача ОСОБА_4

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в результаті заподіяних тілесних ушкоджень позивачу спричинено моральні та фізичні страждання, відбулися негативні зміни в його житті, пов'язані з необхідністю тривалого лікування та реабілітації, а також значної втрати працездатності. Перенесена травма призвела до негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, зниженого настрою, пригніченості, нервозності, дратівливості, невпевненості у собі, відчутті власної неповноцінності, тривоги з приводу майбутнього тощо.

У судовому засіданні поясненнями позивача та показами свідків встановлено, що після перенесеної внаслідок протиправних дій відповідача травми, ОСОБА_1 тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні: декілька днів був у комі, потім ще протягом 2 місяців був прикутий до ліжка, тому потребував сторонньої допомоги та догляду, переніс хірургічні втручання та болісне лікування, тривалу реабілітацію. Внаслідок заподіяної травми повністю змінилося життя позивача, який по даний час вимушений проходити лікування та курси реабілітації. Через постійні болі та кошмари ОСОБА_1 не може спати. До травми позивач був спокійним і врівноваженим чоловіком, а після перенесеної травми він став знервованим та агресивним, він вимушений наймати робочих, оскільки через свій стан здоров'я не здатний виконувати фізичну роботу, яку раніше робив: обробляв велику земельну ділянку та займався веденням підсобного господарства. У позивача були плани на майбутнє, які на даний час зведені нанівець, оскільки через свій фізичний стан він не змозі їх здійснити.

За клопотанням позивача по справі проведено судово-психологічну експертизу.

Згідно висновку судово-психологічної експертизи №4170 від 14.04.2016 року:

- ситуація, що досліджується за справою (нанесення ОСОБА_1 07.11.2012 року тяжких тілесних ушкоджень, подальше лікування і реабілітація), є психотравмувальною для ОСОБА_1, внаслідок якої позивачеві завдані психологічні та фізичні страждання, як підстава правового поняття моральної шкоди;

- за умов ситуації, що досліджуються у справі (обставини вчинення злочину викладені у вироку Іршавського районного суду від 06.06.2013 року №705/3255/12, а обґрунтування позивача щодо заподіяної злочином моральної шкоди - у позовній заяві від 09.09.2015 року до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди), ОСОБА_1 спричинені психологічні та фізичні страждання (моральна шкода). Рекомендований розмір компенсації моральної шкоди становить від 864 до 1728 мінімальних заробітних плат.

Зокрема з висновку експерта вбачається, що описані в експертизі особливості психічних процесів ОСОБА_1 відображають виражені зміни у функціонуванні інтелектуально-мнестичної, емоційно-вольової та характерологічної сфер по екзогенно-органічному типу. Дані патопсихологічні особистості функціонування психічних функцій ОСОБА_1 вказують на наявність змін у психологічному стані, які виходять за рамки нормального функціонування психіки. Ситуація раптової вимушеної зміни звичного плину життя, вимушеної відмови він планів та правлення життєдіяльності ОСОБА_1 (членів його родини) у проблемне русло внаслідок отриманої важкої черепно-мозкової травми 07.11.2012 року та необхідності у зв'язку з цим стаціонування, лікування, реабілітації, вимушена зосередженість на соматичних переживаннях та больових відчуттях, обмежена спроможність виконувати звичні для підекспертного до перенесеної травми побутові, гігієнічні, спеціальні набуті навики викликали тривало існуючі зміни у емоційній сфері під експертного, дезадаптаційний стан.

Тобто, внаслідок перенесеної 07.11.2012 року травми та отриманих тілесних ушкоджень, наслідків перенесеної ЧМТ у вигляді правобічного геміпарезу та психоорганічного синдрому раптово змінився хід життєдіяльності та життєвого планування підекспертного; виникла необхідність проходити ряд лікувальних, діагностичних, реабілітаційних процедур; виник та виникає на даний час фізичний та психологічний дискомфорт, що потребує додаткових психологічних зусиль для підтримання внутрішньої рівноваги; виникли больові відчуття, необхідність приймати медикаментозне лікування, обмежувати себе в руховій активності; стала неможливою професійна реалізація; звуження кола спілкування, обмежена можливість планування майбутнього і нечіткість перспектив у поверненні до звичної якості життя у майбутньому.

За таких обставин, посилання представника відповідача на не наведення позивачем психотравмуючих факторів, які могли привести до страждань, та їх зв'язок з отриманою травмою, а також на не доведення позивачем факту заподіяння моральних та фізичних страждань, суд вважає безпідставним.

Підставою для пред'явлення позову є передусім факт заподіяння потерпілому моральної шкоди злочином, внаслідок якого йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження, були спричинені фізичний біль, фізичні та душевні страждання, негативні переживання.

Суд також вважає безпідставним посилання представника відповідача на те, що висновок експерта №4170 від 14.04.2016 року є неналежним доказом, оскільки ґрунтується на ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно до ст. 8 ЗУ «Про судову експертизу» не може застосовуватися при проведенні експертизи, виходячи з наступного.

Згідно письмових роз'яснень до висновку експерта, наданих в листі №3168 від 24.05.2016 року, за рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи від 29.01.2016 року «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка розроблена ОСОБА_9, була знята з реєстру та перенесена до переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, що використовується під час проведення судових експертиз, затверджених наказом Мінюсту від 30.07.2010 року №1722/5 (а.с. 122).

За таких обставин, використання вказаної методики не суперечить вимогам ЗУ «Про судову експертизу» та відповідає вимогам п.1.4 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом МЮУ ввід 08.10.1998 року №53/5 (у чинній редакції).

З висновку експертизи №4170 від 14.04.2016 року вбачається, що під час проведення експертизи була використана низка методик та нормативних документів, у тому числі, і «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка розроблена ОСОБА_9, що не є заборонено і не свідчить про неналежність висновку експертизи, як доказу, який оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

Представник відповідача посилається на те, що позивачем не доведено належними доказами, що негативні психосоматичні та психоемоційні зміни у нього відбулися внаслідок перенесеної травми, а не вікових змін; що в період лікування ОСОБА_1 був непрацездатним та обмеження трудової продуктивності залишається і надалі, що тягне за собою недоотримання прибутків, оскільки не наведено ні джерела отримання прибутку до травми, ні доказів присвоєння позивачу інвалідності.

Однак,

-висновком експерта №199 від 27.05.2013 року доведено наявність у ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння;

-вироком Іршавського районного суду від 06.06.2013 року доведено, що вказані ушкодження заподіяно ОСОБА_1 внаслідок умисних винних дій ОСОБА_4;

- висновком експертизи №4170 від 14.04.2016 року доведено,що нанесення ОСОБА_1 07.11.2012 року тяжких тілесних ушкоджень, подальше лікування і реабілітація, є психотравмувальною для ОСОБА_1, внаслідок якої позивачеві завдані психологічні та фізичні страждання, як підстава правового поняття моральної шкоди;

-показами свідків доведено, що після перенесеної 07.11.2012 року травми в житті ОСОБА_1 відбулися вимушені зміни звичного плину життя та вимушена відмова від планів на майбутнє, що проявилося, у тому числі, в обмеженні спроможності виконувати звичні для позивача до перенесеної травми побутові, гігієнічні та набуті (водіння авто, слюсарство) навики, в необхідності систематично проходити лікування та реабілітацію.

Суд вважає, що ОСОБА_1, якому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння, після травми проходив болісне лікування та тривалу реабілітацію, на певний час був позбавлений можливості пересуватися та потребував стороннього догляду, зазнав фізичного болю та страждань, по даний час вимушений проходити лікувальні, діагностичні та реабілітаційні процедури, через больові відчуття обмежений в руховій активності, отже, внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 позивачеві заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, та у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього самого.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд відповідно п. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Зазначений у висновку експерта розмір компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_1, має рекомендований характер.

З висновку вбачається, що у випадку, якщо судом буде визначено, що наявні психічні зміни у функціонуванні психічних процесів ОСОБА_1 (психоорганічний прогноз) є ситуативними, наявна симптоматика повністю редукується, то можливий розмір компенсації моральної шкоди може становити 864 мінімальних заробітних плат (на день розгляду справи становить 1 339 200 грн.).

У випадку незворотності змін психічної діяльності з переходом у хронічне психічне захворювання, з частковою або повною втратою працездатності, які виникли внаслідок ЧМТ 07.11.2012 року, можливий розмір компенсації моральної шкоди буде становити 1728 мінімальних заробітних плат (на день розгляду справи становить 2 678 400 грн.).

Позивач не надав суду належних доказів наявності незворотних змін його психічної діяльності з переходом у хронічне психічне захворювання, з частковою або повною втратою працездатності, які виникли внаслідок ЧМТ. Однак, наявність ситуативнихзмін у функціонуванні психічних процесів ОСОБА_1 підтверджена вказаним висновком експерта.

Отже, мінімальний розмір моральної шкоди, яка, на думку експерта, заподіяна ОСОБА_1, становить 864 мінімальних заробітних плат.

Незважаючи на вказаний у висновку експерта рекомендований розмір компенсації моральної шкоди від 864 до 1728 мінімальних заробітних плат, позивач заявив позов про стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди у сумі 100 000 грн., що є значно нижчою сумою, ніж зазначено в експертизі. Однак, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу тільки в межах заявлених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 100 000 грн. моральної шкоди обґрунтованими.

Посилання представника відповідача на те, що звернення позивача до суду з даним позовом є зловживанням своїми правами, оскільки відповідачем вже сплачено потерпілому матеріальну шкоду, відповідач був обмежений у праві виїзду за кордон і не міг влаштуватися на роботу, а весь тягар відшкодування шкоди понесли його матір-пенсіонерка та сестра, суд до уваги не приймає.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди та не пов'язана з розміром цього відшкодування; обмеження відповідача у праві виїзду за кордон відбувалося на підставі ст. 76 КК України, тобто за вироком суду, а не у зв'язку з заявленими вимогами позивача; у даному випадку, шкода повинна відшкодовуватися особою, яка її завдала, тобто відповідачем ОСОБА_4, а не його матір'ю-пенсіонеркою чи сестрою.

Відповідно до ст. 86 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 3072 грн. за проведення експертизи (а.с. 88, 94).

Відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1000 грн. (1% від ціни позову).

Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 11, 15, 57-61, 86, 88 ч.3, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну злочином, у сумі 100 000 (сто тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 3072 (три тисячі сімдесят дві) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1000 (одна тисяча) грн. судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем - у той же строк з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських