у х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Дьоміної О. О.,

Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому, посилаючись на безпідставне проживання ОСОБА_4 у кімнаті, яка позначена у технічному паспорті як приміщення 1-5 житлового будинку № АДРЕСА_1, яке належить йому на праві власності, просив виселити відповідача із зазначеного жилого приміщення.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 червня 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_4 із приміщення (житлової кімнати), зазначеного у технічному паспорті як приміщення 1-5, розташованого у житловому будинку № АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач безпідставно проживає у належній на праві власності позивачу кімнаті, яка позначена у технічному паспорті як приміщення 1-5 житлового будинку № АДРЕСА_1, добровільно звільнити яку відповідач відмовляється.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки за договорами дарування позивачу і відповідачу виділені конкретні приміщення у користування, що не припиняє право спільної часткової власності кожного з них на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, а реальний поділ даного будинку не проведено, то доводи позивача про належність йому на праві власності саме приміщення (житлової кімнати), зазначеного у технічному паспорті як приміщення 1-5, не підтверджені будь-якими доказами та не ґрунтуються на законі.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що на підставі договорів дарування від 29 жовтня 2002 року та від 07 травня 2007 року позивач ОСОБА_3 є власником 47/100 частини житлового будинку № АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, а власником інших 53/100 частини вказаного будинку є відповідач ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 07 травня 2007 року.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ст. ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності позивачем належності йому на праві власності приміщення 1-5 спірного житлового будинку, оскільки набуті позивачем та відповідачем на підставі договорів дарування конкретні приміщення були передані їм у користування.

За змістом ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з п. 1 договору дарування від 07 травня 2007 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 7/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, яка складається з: приміщення 1-5 житлового будинку літ. «А», житловою площею 13,1 кв. м, сараю літ. «Д».

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд правової природи договору від 07 травня 2007 року та обсяг майна, яке було предметом дарування за цим договором, не з'ясував та не звернув уваги на те, що в силу вимог ч. 1 ст. 717 ЦК України правовими наслідками передачі майна на підставі договору дарування є перехід права власності від дарувальника до обдарованого, а не права користування цим майном, як вважав апеляційний суд, вирішуючи спір по суті.

Враховуючи, що за договором дарування від 07 травня 2007 року, який ніким не оспорений та є чинним, до позивача перейшло у власність приміщення 1-5 спірного житлового будинку, висновки апеляційного суду про безпідставність позову у зв'язку з переходом до позивача не права власності, а права користування є передчасними.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 23 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

О. О. Дьоміна

Д. О. Остапчук