Справа № 460/21/15-ц
Провадження №2/460/203/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2016 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Воробель М.М.

з участю секретаря Чорній Л.М.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Реєстраційна служба Яворівського РУЮ Львівської області про визнання права власності на ? частину будинку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 в якому просить визнати за нею право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з Відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 1987 року по 21 січня 1999 року. Під час перебування у шлюбі, починаючи з 1992 року, ними здійснювалося будівництво будинку в с. Прилбичі Яворівського району Львівської області. До розірвання шлюбу, за час спільного проживання було залито фундамент, зведено перший поверх, дах, який накрито шифером. В кінці 2014 року на прохання Позивача оформити будинок, як спільну сумісну власність, Відповідач заперечив, що вона має право на даний будинок. Позивач звернулася в БТІ, де отримала копії документів по будинку, серед яких було свідоцтво про право власності на будинок на ім'я відповідача. Позивач вважає даний будинок спільною сумісною власністю нажитою за час шлюбу, а тому змушена звернутися до суду за захистом свого права.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, позов підтримали, дали суду показання, аналогічні викладеним у заяві, додатково пояснили, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки такий в даних правовідносинах не застосовується. Просили суд позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги заперечив, просив суд відмовити в позові, оскільки будинок будувався ним одноособово після розірвання шлюбу.

В судовому засіданні представник відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги заперечив покликаючись на безпідставність позовних вимог, оскільки у відповідності до рішення Яворівського районного суду Львівської області від 21 січня 1999 року, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу, судом встановлено, що у листопаді 1995 року сторони припинили подружнє життя, і з цього часу почали проживати окремо. Крім цього, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 04 листопада 2013 року, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, яке 15.11.2013 року набрало законної сили, встановлено, що сторони з листопада 1995 року припинили

подружнє життя та проживають окремо. Будівництво спірного будинку розпочалося після розірвання шлюбу, а тому даний будинок не може бути визнаний спільною сумісною власністю. Просив в позові відмовити.

-2-

Представник третьої особи, Реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції Львівської області, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча у встановленому порядку був повідомлений про час та місце слухання справи.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала суду показання, що вона являється рідною сестрою позивача. Зі слів Позивача знає, що вони разом будували спірний будинок на який витрачали спільні гроші зароблені на сезонних роботах. Який стан будинку був на момент розірвання шлюбу вона не знає, оскільки даного будинку не бачила і не знає де він знаходиться. Крім цього вказала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 1998 року проживають окремо.

Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні дала суду показання, що вона являється дочкою Позивача. Пам'ятає, як їй було 4 роки, тоді батьки разом почали будувати спірний будинок в с. Прилбичі. Крім цього пояснила, що батьки з 1995 року проживають окремо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дав суду показання, що ОСОБА_3 почав будівництво будинку в 2000 році. Дані обставини йому відомі, оскільки ОСОБА_3 позичав у нього гроші на будівництво спірного будинку. Крім цього, зазначив, що йому відомо, що ОСОБА_3 з ОСОБА_5 не проживали разом починаючи з 1995 року.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні був допитаний судом, проте жодних пояснень не надав, оскільки по обставинам справи нічого не пам'ятає.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, вважає за можливе провести розгляд справи та ухвалити рішення у відсутності сторін, які з невідомих суду причин не з'явилися в судове засідання, на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено та документально підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 листопада 1987 року по 21 січня 1999 року, що підтверджується матеріалами справи.

Від спільного подружнього життя у них в 1988 році народилася дочка ОСОБА_11.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 21 січня 1999 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розірвано (а.с.3).

Встановлено, 26 грудня 2002 року, Львівським обласним державним комунальним Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я відповідача ОСОБА_3.

Позивач, в кінці 2014 року, дізнавшись, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 оформлене на ОСОБА_3, 06 січня 2015 року звернулася до суду з вимогами визнати за нею право власності на ? частину спірного будинку, оскільки вважає його майном набутим подружжям за час шлюбу.

Однак, суд не приймає до уваги доводи Позивача, що спірний будинок почав

будуватися спільно в 1992 році та є майном, нажитим подружжям за час шлюбу, виходячи з наступного:

Рішенням Виконавчого комітету Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області від 25 листопада 1991 року «Про затвердження рішення про виділення

-3-

земельної ділянки ОСОБА_3 на будівництво житлового будинку в с. Прилбичі Яворівського району Львівської області » вирішено затвердити рішення загальних зборів членів колгоспу зборів уповноважених про виділення земельної ділянки для будівництва Індивідуального житлового будинку гр. ОСОБА_3 біля гр. ОСОБА_12 в с. Прилбичі Яворівського району Львівської області. Також вирішено попередити ОСОБА_3, що проводити будь які будівельні роботи на даній земельній ділянці без будівельного паспорта на забудову ділянки, виданого районним архітектором дозволу на будівництво фундаменту забороняється (а.с.5).

Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 21 січня 1999 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Крім цього даним рішенням судом встановлено, що сторони з листопада 1995 року припинили подружнє життя і з цього часу проживають окремо (а.с.3).

04 листопада 2013 року, Яворівським районним судом Львівської області розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю. Рішення сторонами не оскаржувалося і набрало законної сили 15 листопада 2013 року. Даним рішенням суд вирішив визнати квартиру АДРЕСА_2 майном, що є особистою приватною власністю ОСОБА_5. Також даним рішенням було встановлено факт окремого проживання з 1995 року та до часу розірвання між ними шлюбу.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім цього, з матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що надання дозволу на будівництво та будівництво спірного будинку розпочате в 2000 році (а.с.44-62).

Заслухавши пояснення усіх учасників судового процесу, оцінивши докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони з листопада 1995 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, що спростовує пояснення Позивача про спільне будівництво спірного будинку під час перебування у шлюбі, починаючи з 1992 року та до моменту розірвання шлюбу. Також, дані обставини, щодо окремого проживання сторін досліджувалися в інших цивільних справах, а тому не доказуються при розгляді цієї справи. Стороною позивача в судовому засіданні не доведено фактів викладених в позовній заяві, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Реєстраційна служба Яворівського РУЮ Львівської області про визнання права власності на ? частину будинку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ