Справа № 266/4271/14-ц
Провадження№ 2/266/20/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі : судді Сараєва І.А.,

при секретарі Сологуб Т.В., представника відповідача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна (боргів) подружжя та зустрічного позову з такими ж самими вимогами -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна (боргів) подружжя, який в ході судового розгляду неодноразово уточнювала, посилаючись на те, що 30.12.2011 року вона офіційно зареєструвала шлюб з відповідачем, в якому перебувала до 29.05.2014 року. 13.08.2013р. між нею та ПАТ «Перший український міжнародний банк» було укладено договір кредиту № 23112387 на суму 9 724,00 грн., терміном на 36 місяців, строк повернення - 13.08.2016 р. Отримані за вказаним кредитним договором грошові кошти були витрачені нею, відповідачем та їх дітьми під час перебування в серпні 2013 р. на відпочинку у Хмельницькій області. 18.10.2013 p., між нею та ПАТ «Банк Руський Стандарт» було укладено кредитний договір № 109810186 на суму 7 377,80 грн. для придбання побутової техніки: телевізора SHIVAKІ 40LE вартістю 3 790,10 грн. та пральної машини INDESIT 61281 вартістю 3 587,70 грн. Придбані на кредитні кошти телевізор та пральна машина використовувались нею та відповідачем на потреби сім'ї. У зв'язку із скрутним матеріальним становищем телевізор вона вимушена була продати, а виручені кошти були сплачені в рахунок погашення кредиту. Після розірвання шлюбу відповідач відмовив їй у виконанні зобов'язань з повернення кредитних коштів, оскільки він офіційно не був працевлаштований і постійного доходу не мав, а кредитні договори оформлені саме на неї. За договором кредиту від 13.08.2013 р. № 23112387 загальна сума до повернення з урахуванням відсотків та комісії складає 20 016,23 грн., з яких: 5 936,00 грн. - сплачені нею та відповідачем спільно з дати укладання договору і до розірвання шлюбу (29.05.2014 p.); 6 260,00 грн. - сплачені нею самостійно після розірвання шлюбу і до 21.09.2015 р., 7 820,23 грн. - сума боргу станом на 21.09.2015 р.12.03.2015 р. вона уклала з ПАТ «Перший український міжнародний банк» додаткову угоду до договору кредиту від 13.08.2013р. № 23112387, відповідно до умов якого строк повернення кредиту було збільшено до 12.08.2017 р. та зменшено розмір щомісячних платежів.Оскільки вказаний договір створює обов'язки для другого з подружжя, то сума коштів, яка була сплачена нею самостійно після розірвання шлюбу у розмірі 6 260,00 грн. має бути поділена між сторонами у рівних частинах та з відповідача на її користь підлягає стягненню 3 130,00 грн. Сума боргу, що залишилась до сплати станом на 21.09.2015 р. у розмірі 7 820,23 грн. має бути також поділена та стягнута з відповідача на її користь, а всього за цим договором - 7 040,11грн. За договором кредиту від 18.10.2013 р. № 109810186, укладеним з ПАТ «Банк Руський Стандарт», загальна сума до повернення з урахуванням відсотків та комісії складала 9 961,05 грн., з яких: 5 590,00 грн. - сплачені нею та відповідачем спільно з дати укладання договору і до розірвання шлюбу (29.05.2014 p.); 4 371,05 грн. - сплачені нею самостійно після розірвання шлюбу і до 31.09.2015 р. Станом на 28.12.2015 року вона свої зобов'язання за кредитним договором № 109810186 виконала у повному обсязі, останній платіж був здійснений 25.06.2015р. А тому позивачка вимушена звернутися до суду і просить розділити у рівних частинах між нею та відповідачем борги подружжя за договором кредиту від 13.08.2013 р. № 23112387 та стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму грошових коштів у розмірі 7 040,11 грн., розділити у рівних частинах між нею та відповідачем борги подружжя за договором кредиту від 18.10.2013 р. № 109810186, і стягнути на її користь суму грошових коштів у розмірі 2 185,52 грн.Також просила, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що до розірвання шлюбу з ОСОБА_2 вони з лютого 2014 року разом не мешкали, остання перебувала у його квартирі разом із

дітьми, не пускаючи його до місця мешкання. ОСОБА_2 з'їхала з квартири за словами свідків в кінці квітня 2014 року та вивезла техніку, меблі і чеки на них. У зв'язку з чим просив розділити у рівних частинах між ним та ОСОБА_2 спільно нажите майно: пральну машину - 3587грн., телевізор - 3710 грн., ліжко двоспальне - 2000 грн., дзеркало до ванної кімнати - 500грн., телевізор - 2000 грн. та комп'ютер - 2500грн., стягнувши половину зазначеної суми на його користь. Також позивачкою було вивезене належне йому майно:тумбочка для взуття з дерева, приблизна вартість готового виробу в магазині від 1500 грн., підставка під взуття з дерева, приблизна вартість готового виробу в магазині від 1200 грн., картина, написана маслом, діагональ картини приблизно 50 см. - приблизна вартість 200 грн., стіл письмовий приблизна вартість з урахуванням використання - 250 грн., дві тумбочки зі стінного гарнітура, приблизна вартість однієї тумбочки з урахуванням використання 150 грн. А тому, відповідач просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 матеріальну вартість забраного нею майна у розмірі 6855,00грн. та судові витрати.

Ухвалою суду від 13травня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині поділу майна, а саме: холодильника, столового набору, золотого кільця, комунальних платежів - залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 20 травня 2015 року вищезазначені цивільні справи об'єднані в одне провадження.

Позивач ОСОБА_2 в судовому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що з відповідачем вона мешкали однією сім'єю з серпня 2010 року по лютий 2014 року, в цей час сумісно придбали невелике дзеркало, яке вона згодом розбила та стінку до залу, вартість яких вона не знає. В зазначений час, вони користувались належним їй майном: диваном, який вона залишила у квартирі, старим ліжком її родичів, яке викинув її батько, старим комп'ютером, який перебуває у неї поламаним, кухонним столом, холодильником та дитячими спальними місцями, які вона забрала себе.Відповідач привіз до квартири від свого брата старий письмовий стіл та дві тумбочки, які вона не чіпала. В березні місяці вона повідомила відповідача, що має намір продати телевізор, що і зробила - по оголошенню за 2000 гривень, які у той же чи наступний день сплатила 1500 грн. за користування одним кредитом та 500 грн. іншим. При отриманні кредиту уПАТ «Перший український міжнародний банк» відповідач письмової згоди на його отримання не давав, але був присутній при його оформленні, гроші від отримання якого вони витрали при відпустці у Хмельницькій області на пальне для автомобіля, проживання, їжу, взуття та одяг. Пральною машиною вона користується, а тому кредитні кошти на її придбання виплатить самостійно, зустрічний позов не визнала, з підстав викладених у письмових запереченнях, у задоволенні якого просила відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засіданні не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, за участю його представника.

Представник відповідача ОСОБА_1, яка діє на підставі договору про надання юридичної допомоги, позовні вимоги за первісним позовом не визнала, посилаючись на те, що ОСОБА_2 не витрачала отримані в ПАТ «Перший український міжнародний банк» кредитні кошти на організацію відпочинку в Хмельницькій області, і про отриманий кредит ОСОБА_3 не було відомо, самостійно вивезла зі спільної квартири сторін до розлучення нажите майно і продала телевізор. Зустрічний позов підтримала, просила стягнути на користь ОСОБА_3 половину суми спільно нажитого майна і матеріальну вартість забраного ОСОБА_2 майна.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає що первісний позов є не обґрунтованим та задоволенню не підлягає, і у задоволенні зустрічного позову належить відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 30 грудня 2011 року, Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції, актовий запис № 624.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/745/14-ц від 29.05.2014 року, шлюб між сторонами розірвано та зазначено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2014 року (а.с. 25).

13.08.2013р. року між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 23112387, згідно якого останній було надано кредит в розмірі на суму 9 724,00 грн., терміном на 36 місяців, строк повернення - 13.08.2016 р. (а.с. 9-11).

12.03.2015 р. між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору кредиту від 13.08.2013р. № 23112387, відповідно до умов якою строк повернення кредиту було збільшено до 12.08.2017 р. (а.с. 75).

18.10.2013 p., між ПАТ «Банк Руський Стандарт» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 109810186 на суму 7 377,80 грн. для придбання побутової техніки: телевізора SHIVAKІ 40LE вартістю 3 790,10 грн. та пральної машини INDESIT 61281 вартістю 3 587,70 грн. (а.с. 19-20).

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1- 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Із пояснень відповідача в судовому засіданні вбачається, що він не використовував грошових коштів отриманих позивачкою у ПАТ «ПУМБ», а своєї згоди на їх отримання на надавав, оскільки його з цього приводу ОСОБА_2 не ставила до відома.

Так як позивачкою будь-яких доказів того, що кредитні кошти за договором № 23112387 від 13.08.2013року, отримані та використані в інтересах сім'ї, за згодою відповідача, не надано, тому, обов'язки за кредитним договором перед ПАТ «Перший український міжнародний банк», які ОСОБА_2 взяла на себе, не можуть бути визнані судом об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, судом встановлено, що кошти, одержані позивачкою за кредитним договором з ПАТ «ПУМБ», використані нею не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, тому дійшов висновку, що цей кредитний договір не створював обов'язки для відповідача, а відтак в задоволенні цієї позовної вимоги належить відмовити.

Зазначені обставини відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55ц13, відповідно до якої договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя.

Розглядаючи питання щодо розподілуу рівних частинах між сторонами боргу подружжя за договором кредиту від 18.10.2013 р. № 109810186 в межах заявлених позивачкою, на придбання телевізора, суд приходить до висновку, що оскільки позивачка здійснила відчуження спільного сумісного майна подружжя -телевізора, самостійно, на власний розсуд, без згоди відповідача, під час їх окремого проживання в шлюбі, не наводячи ніяких підтверджень, щодо вартості такого продажу, торозділення даного боргу подружжя є безпідставним, і також відмовляє узадоволенні даної позовної вимоги.

Згідно аналогічних один одному пояснень допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які були друзями і знайомими сім'ї сторін та свідка ОСОБА_9, який є братом відповідача, судом встановлено, що свідки бачили спірне майно у користуванні, але назвати найменування, вартість, час та місце придбання меблів та побутової техніки не можуть.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги,суд враховує, що позивачем за зустрічним позовом не надано доказів, щодо часу придбання з позивачкою переліченого у зустрічній позовній заяві майна під час шлюбу, його обсягу та вартості, а ОСОБА_2 заперечуються ці обставини, і суд вважає заявлені вимоги ОСОБА_3 про поділ меблів та побутової техніки необґрунтованими та відмовляє в їх задоволенні, оскільки ним не доведено у передбачений законом спосіб, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Окрім того, вирішуючи питання щодо поділу пральної машини INDESIT 61281 вартістю 3 587,70 грн., яка тривалий час знаходиться у користуванні позивачки, що має двох дітей і на придбання якої позивачкою отриманий кредит, який сплачує остання, суд приходить до висновку про доцільність залишення її у ОСОБА_2

Також в матеріалах справи відомості щодо придбання сторонами під час шлюбу будь-якого майна взагалі відсутні, а тому зробити висновок про час його придбання, вартість та наявність підстав для поділу суд можливості не має.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, то на підставі ст.88 ЦПК України, витрати понесені сторонами на сплату судового збору, стягненню зі сторін не підлягають.

На підставі ст.60, ст.61, ст.65, ст. 70 СК України, керуючись ст. 10, 11, 27, 57, 58, 59, 60, 61, 88, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволені цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна (боргів) подружжя - відмовити.

В задоволені цивільного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна (боргів) подружжя - відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після проголошення, якщо протягом зазначеного часу не буде подано скаргу до Апеляційного суду Донецької області про його скасування.

Суддя: Сараєв І. А.