Справа №591/73/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1802/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Левченко Т. А. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

головуючого Дубровної В.В.,

суддів - Сибільової Л.О., Левченко Т.А.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою законного представника малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 07 вересня 2016 року

у цивільній справі за позовом законного представника малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Служба у справах дітей Сумської міської ради,

про визнання договорів дарування часток квартири недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 07 вересня 2016 року відмовлено за необґрунтованістю в задоволенні позову законного представника малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4

В апеляційній скарзі законний представник малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позову.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення взагалі не взяв до уваги висновків органу опіки та піклування, хоча Службою у справах неповнолітніх Сумської міської ради було надано письмову заяву із позицією, яка є протилежною висновкам, що зробив суд у даній справі. Вказує також, що судом не було встановлено факту того, чи мав малолітній ОСОБА_3 право користування житлом (що входило до складу спадкової маси після смерті його батька ОСОБА_9М.), а згодом було успадковане малолітньою дитиною. Крім того, судом не було надано належної оцінки визнанню відповідачем у справі ОСОБА_10 позову та не встановлено обставини, які вказують на порушення прав, свобод та інтересів інших осіб. Вказує на невірне посилання суду в рішенні на матеріалами справи, зокрема довідку з місця проживання неповнолітнього ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 16 травня 2015 року по 25 червня 2015 року, яка міститься на а.с. 39, що не відповідає дійсності, оскільки на вищевказаному аркуші справи наявна довідка, видана ОСОБА_12 про реєстрацію його сина ОСОБА_13 за адресою: м.Суми, вул.Котовського,47 у період з 25 червня 2015 року по 01 липня 2015 року. Крім того, на її думку, судом недостовірно встановлений і інший факт, а саме: «Згідно наданої довідки від 11.09.2015 року № б/н КП «Сумитеплоенергоцентраль» встановлено, що у відчужуваній вказаній квартирі на 15.09.2015 року були зареєстровані: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, а також малолітній ОСОБА_11, у звязку з чим був наданий дозвіл виконкому Сумської міської ради (Рішення № 376 від 23.07.2015 р.), який був чинним на момент укладення договору дарування». Вважає, що суд у рішенні посилався на довідку неіснуючого Комунального підприємства «Сумитеплоенергоцентраль». Більше того, судом встановлено, що у звязку з наданою довідкою був виданий і дозвіл Виконкому Сумської міської ради. Вищевказана Довідка видана 11 вересня 2015 року, а дозвіл 23 липня 2015 року (тобто останній був виданий відповідно до довідки, яка видана неіснуючим підприємством майже через 2 місяці після відповідного Рішення Сумської міської ради). Також не погоджується з встановленою судом чинністю дозволу виконкому СМР (Рішення № 376 від 23 липня 2015 року) на момент укладання договору дарування, хоча будь-яких підстав, на які суд посилається при встановленні його чинності, судом у рішенні не наводиться. Також судом у рішенні не зясовано обставин, за яких вищевказаний дозвіл у договорі дарування 2/4 частин квартири не вказувався, а при даруванні 1/12 частини квартири у тексті договору міститься посилання на дозвіл виконкому СМР (Рішення № 376 від 23 липня 2015 року). Також вказує на її обмеження судом у здійсненні процесуальних прав у обсязі, визначеному процесуальним законодавством України, зокрема, при розгляді справи, не було задоволено жодного клопотання представника ОСОБА_14 про необхідність явки у судове засідання для надання особистих пояснень нотаріуса, представника органу опіки та піклування та відповідача ОСОБА_5, тощо. Крім того вказує, що суд не зясував причин та мотивів дарування часток квартири ОСОБА_7 саме у період оформлення спадщини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4, її представника ОСОБА_14, які апеляційну скаргу підтримують з мотивів у ній викладених, пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які проти скарги заперечують, вважають рішення суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи наявний спір та відмовляючи в задоволенні законного представника малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами обставини, на які посилалася в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

У січні 2016 року законний представник малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, просила визнати недійсними:

- договір дарування 2/4 частин квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 реєстр №1783 від 01 липня 2015 року, згідно якого ОСОБА_6 та ОСОБА_15, що діє за довіреністю, посвідченою 19 травня 2015 року віце консулом Генерального консульства України в ОСОБА_16 ОСОБА_16 за реєстровим № 3431 від імені ОСОБА_5 передали, а ОСОБА_7 прийняла у власність 2/4 частини вищезгаданої квартири;

- договір дарування 1/12 частин квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 реєстр №2482 від 15 вересня 2015 року, згідно якого ОСОБА_15, що діє за довіреністю, посвідченою 19 травня 2015 року віце консулом Генерального консульства України в ОСОБА_16 ОСОБА_16 за реєстровим № 3431 від імені ОСОБА_5 передав, ОСОБА_7 прийняла у власність 1/12 частину вищезгаданої квартири.

Свої вимоги законний представник мотивувала тим, що малолітній ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3, є сином загиблого 03 вересня 2014 року в зоні АТО ОСОБА_9, який був співвласником квартири АДРЕСА_2. 01 липня 2015 року був укладений договір дарування 2/4 частин зазначеної квартири, згідно якого ОСОБА_5 подарувала належну їй частку у власність ОСОБА_7. 15 вересня 2015 року був укладений ще один договір дарування, згідно якого ОСОБА_5 подарувала належну їй частку 1/12 вказаної квартири у власність ОСОБА_7. На думку законного представника малолітнього позивача, вказані договори дарування порушують його законне право як спадкоємця померлого батька ОСОБА_9, оскільки для здійснення будь-яких правочинів, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Дозвіл органу опіки і піклування від 23 липня 2015 року, який надавався нотаріусу при посвідченні договору дарування 1/12 частини квартири, був наданий після прийняття спадщини 26 серпня 2015 року після смерті ОСОБА_9, а тому, на її думку, не може використовуватися для вчинення вказаного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є сином загиблого 03 вересня 2014 року в зоні АТО ОСОБА_9 ОСОБА_17 (а.с.15, 16).

Законний представник позивача ОСОБА_4 є колишньою цивільною дружиною ОСОБА_9, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_10 є його батьками, а відповідач ОСОБА_7 його рідна сестра.

За життя ОСОБА_9 за його участю була приватизована спірна квартира АДРЕСА_3. За результатами приватизації квартира належала по 1/4 частині кожному: ОСОБА_9, його батькам, його сестрі ОСОБА_7 Після смерті ОСОБА_9 до спадщини вступили його батьки та малолітній син ОСОБА_3 позивач у справі, кожен з них успадкував по 1/12 частини квартири.

Свідоцтво про право на спадщину за законом видане 19 серпня 2015 року спадкоємцям померлого ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_3: на 1/3 частку від 1/4 частки квартири ОСОБА_5В.(матері), на 1/3 частку від 1/4 частки квартири ОСОБА_6О.(батьку), на 1/3 частку від 1/4 частки квартири ОСОБА_3В.(малолітньому сину) (а.с.11).

Згідно договору дарування 2/4 частки квартири від 01 липня 2015 року ОСОБА_6 (батько), що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 (мати), що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 від імені якої згідно її довіреності, посвідченої 19 травня 2015 року віце- консулом Генерального консульства України в ОСОБА_17 ОСОБА_16 за р.№3451н. діє ОСОБА_15 іменовані як «дарувальники» та ОСОБА_7 іменована «обдарована» за цим договором дарувальники передають майно 2/4 частку квартири у власність обдарованої безоплатно. 2/4 частки квартири, що відчужується за даним договором розташована за адресою: Україна, АДРЕСА_4 (а.с.13).

Згідно договору дарування 1/12 частки квартири від 15 вересня 2015 року ОСОБА_5 (мати), що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 від імені якої згідно її довіреності, посвідченої 19 травня 2015 року віце - консулом Генерального консульства України в ОСОБА_16 ОСОБА_16 за р.№3451н. діє ОСОБА_15 подарувала ОСОБА_7 1/12 частку квартири у власність обдарованої безоплатно. 1/12 частка квартири, що відчужується за даним договором розташована за адресою: Україна, АДРЕСА_4 (а.с.12).

Як вбачається з довідки, виданої Центром надання адміністративних послуг СМР № 504 від 20 січня 2016 року ОСОБА_12, що він дійсно зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, разом з ним за даною адресою з 25 червня 2015 року по 01 липня 2015 року його син ОСОБА_11 (а.с.38).

Згідно довідки ТОВ Компанія «Сумитехнобудсервіс» № 285 від 21 січня 2016 року виданою ОСОБА_7, за адресою: АДРЕСА_5 зареєстровано 4 особи. Син ОСОБА_7 ОСОБА_11, 09 травня 2015 року був зареєстрований за вказаною адресою з 16 травня 2015 року як дитина до матері по 25 червня 2015 року. Повторно зареєстрований з 03 липня 2015 року по даний час. (а.с.39,155).

З листа-повідомлення приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_8 вбачається, що при посвідченні оспорюваних договорів дарування квартири нотаріус керувався п.п. 3.1 гл. 1 «Основні правила посвідчення правочинів» розділу ІІ «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Мінюсту України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, якими передбачено, що у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів. Для встановлення факту користування нерухомим майном нотаріус витребовує довідку про реєстрацію осіб за адресою майна, що відчужується.

На час укладення оспорюваного договору дарування від 01 липня 2015 року в квартирі АДРЕСА_6 не були зареєстровані неповнолітні особи, тому дозвіл органу опіки і піклування на відчуження частки цієї квартири нотаріусом не вимагався, оскільки це не передбачено чинними нормативно-правовими актами.

На час укладення оспорюваного договору дарування від 15 вересня 2015 року в квартирі був зареєстрований неповнолітній син відповідача ОСОБА_11, тому нотаріусу був наданий дозвіл органу опіки і піклування на відчуження частки цієї квартири, за Рішенням № 376 виконавчого комітету СМР від 23 липня 2015 року.

Відчуження іншими власниками ОСОБА_7 належних їм частин квартири АДРЕСА_7 в будь-який спосіб не впливає та не порушує прав та законних інтересів співвласника - малолітнього ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підстави для визнання правочинів недійсними визначені ст.215 ЦК України, зокрема, недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ч. 1 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Відповідно до п.п. 3.1 гл. 1 «Основні правила посвідчення правочинів» розділу ІІ «Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Мінюсту України №296/5 від 22 лютого 2012 року, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів. Для встановлення факту користування нерухомим майном нотаріус витребовує довідку про реєстрацію осіб за адресою майна, що відчужується.

Відповідно до ст. 356 ч. 1 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 182 ч. 1 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2940цс15, норма ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту безпритульних дітей», яка передбачає необхідність попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків, є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу законного представника малолітнього ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -