Справа № 201/1206/16-ц
Провадження № 2/201/1131/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 червня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

01.02.2016р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 49589,80 грн., проценти у розмірі 4463,08 грн. та неустойку у розмірі 1190,28 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати на оплату послуг адвоката (а.с. № 3-5).

В обґрунтування позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалась на те, що 30.08.2015р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір грошової позики, згідно умов якого позивачка передала відповідачці грошові кошти у розмірі 5 200 грн. та 1 800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ 1 долар США дорівнює 23,50 грн. на дату отримання грошових коштів становило 42 300 грн., загальна сума позики у гривнях складала 47 500 грн. Згідно до другого речення п. 2.1 договору, факт надання грошових коштів позикодавцем та факт їх отримання в повному обсязі позичальником згідно п. 1.1 договору підтверджується підписанням даного договору обома сторонами. Згідно тексту вказаного договору, підписаного власноручно відповідачкою, остання підтверджує, що взяла в борг у позивачки вказану суму грошових коштів. Суму боргу згідно до п. 3.1 договору відповідачка зобовязалася повернути в строк не пізніше 28.12.2015р. шляхом передачі готівкових грошових коштів від позичальника позикодавцю. При цьому згідно до п. 1.1 договору, у випадку повернення заборгованості в гривневому еквіваленті сума заборгованості підлягає перерахунку відповідно офіційному курсу долара США, встановленому НБУ на день повернення заборгованості. Станом на день складання даної позовної заяви офіційний курс НБУ 1 долар США дорівнює 24,661 грн.; відповідно, сума заборгованості складає 49 589,80 грн., виходячи з розрахунку: 5 200 грн. + 1 800 доларів США х 24,661 грн. = 49 589,80 грн. Згідно до п. 1.2 договору, проценти за користування позикою нараховуються у розмірі 3% в місяць від непогашеної на дату оплати відсотків суми позики та сплачуються щомісячно до 28 поточного числа місяця шляхом передачі готівкових грошових коштів від позичальника позикодавцю. Станом на день складання позовної заяви розмір процентів дорівнює 4 463,08 грн. (за період вересень - грудень 2015р.) згідно розрахунку: (5 200 грн. х 3% х 3 місяці) + (1 800 доларів США х 3% х 3 місяці х 24,661 грн.) = 4 463,08 грн. Згідно до п. 4.3 договору, за несвоєчасне повернення грошових коштів позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 0,1% від суми неповернутих (несвоєчасно повернутих) грошових коштів за кожен день прострочення. Станом на день складання позовної заяви розмір неустойки дорівнює 1 190,28 грн. (за період з 29.12.2015р. по 21.01.2016р.) згідно розрахунку: (5 200 грн. х 0,1% х 24 дні) + (1 800 доларів США х 0,1% х 24 дні х 24,661 грн.) = 1 190,28 грн. Згідно п. 3.1 договору, власноручно підписаного відповідачем, строк повернення позики було встановлено сторонами не пізніше 28.12.2015р. В порушення вказаного строку відповідачкою отриману суму не було повернуто станом на дату складання позовної заяви. Зважаючи на те, що відповідачка свої обовязки по поверненню грошових коштів на умовах та у строки, передбачені договором, не виконала, позивачка вважала за необхідне звернутися до суду з даною позовною заявою.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_3 (договір про надання правової допомоги адвокатом від 15.01.2016р. а.с. № 9) в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Також просила суд розглянути справу за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. № 31).

Відповідачка - ОСОБА_2 в судові засідання по справі, які призначалися на 05.04.2016р., 17.05.2016р. та 01.06.2016р. тричі поспіль не зявилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином за двома останніми адресами реєстрації, наданими адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 17.02.2016р. (а.с. № 14). Згідно відміток на конвертах, якими було надіслано на адреси відповідачки копію позову та судову повістку на 05.04.2016р., він повернувся «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 20, 21). Крім того, про дату та час слухання справи 01.06.2016р. відповідачка була сповіщена шляхом розміщення оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» (газета за 24.05.2016р. №37 а.с. № 35).

Враховуючи, що відповідачка тричі не зявилась в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи, про причини неявки суд не сповістила, заперечень щодо позовної заяви суду не надала, а також приймаючи до уваги, що представник позивачки просив 01.06.2016р. розглядати справу за його відсутності та винести по справі заочне рішення суду, то на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе винести по справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін.

Розгляд справи відбувався за правилами ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник, зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, невиконання зобовязання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) є порушенням зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 30.08.2015р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір грошової позики, згідно умов якого позивачка передала відповідачу грошові кошти у розмірі 5 200 грн. та 1 800 доларів США, що за офіційним курсом НБУ 1 долар США дорівнює 23,50 грн. на дату отримання грошових коштів становило 42 300 грн., загальна сума позики у гривнях складала 47 500 грн. (а.с. № 6).

Згідно до п. 2.1 договору, факт надання грошових коштів позикодавцем та факт їх отримання в повному обсязі позичальником згідно п. 1.1 договору підтверджується підписанням даного договору обома сторонами.

Згідно тексту вказаного договору, підписаного власноручно відповідачкою, остання підтверджує, що взяла в борг у позивачки вказану суму грошових коштів.

Суму боргу згідно до п. 3.1 договору відповідачка зобовязався повернути в строк не пізніше 28.12.2015р. шляхом передачі готівкових грошових коштів від позичальника позикодавцю.

При цьому згідно до п. 1.1 договору, у випадку повернення заборгованості в гривневому еквіваленті сума заборгованості підлягає перерахунку відповідно офіційному курсу долара США, встановленому НБУ на день повернення заборгованості.

Згідно до п. 1.2 договору, проценти за користування позикою нараховуються у розмірі 3% в місяць від непогашеної на дату оплати відсотків суми позики та сплачуються щомісячно до 28 поточного числа місяця шляхом передачі готівкових грошових коштів від позичальника позикодавцю.

Згідно до п. 4.3 договору, за несвоєчасне повернення грошових коштів позичальник зобовязаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 0,1% від суми неповернутих (несвоєчасно повернутих) грошових коштів за кожен день прострочення.

Згідно п. 3.1 договору, власноручно підписаного відповідачем, строк повернення позики було встановлено сторонами не пізніше 28.12.2015р.

В порушення вказаного строку відповідачкою отриману суму не було повернуто станом на дату складання позовної заяви. Зважаючи на те, що відповідачка свої обовязки по поверненню грошових коштів на умовах та у строки, передбачені договором, не виконала, позивачка, з метою захисту своїх законних прав та інтересів і звернулася до суду з даним позовом.

Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в порушення умов укладеного між сторонами договору позики та положень ст. 1049 ЦК України відповідачка до цього часу не повернула суму позики позивачці, у звязку з чим має прострочену грошову заборгованість із застосуванням санкцій, встановлених нормами ЦК України.

Будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце слухання справи, відповідач будь-яких заперечень щодо позову або доказів повернення суми боргу суду не надавала.

Враховуючи, що позивачка в позовній заяві просить стягнути суму заборгованості, виходячи з еквіваленту гривні до долара, то при винесені даного рішення суд керується положеннями абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справ» та вважає за можливе стягнути суму боргу за договором позики в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення суду.

Згідно повідомлення НБУ станом на 01.06.2016р. 100 дол. США дорівнюють 2514 грн. 16 коп.

Як вбачається з договору позики від 30.08.2015р. відповідачкою було отримано від позивачки грошові кошти у розмірі 5 200 грн. та 1 800 доларів США.

Станом на день винесення даного рішення судом, сума заборгованості складає 50 454,88 грн., виходячи з розрахунку: 5 200 грн. + 1 800 доларів США х 25,1416 грн. = 50 454,88 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, ОСОБА_1 в заявлених позовних вимогах просила суд стягнути з відповідачки на її користь проценти та неустойку, розраховану на момент подачі даної позовної заяви до суду 21.01.2016р.,Ю ніяких уточнень до позовних вимог станом на 01.06.2016р. не надала.

Станом на 21.01.2016р., на день складання позовної заяви розмір процентів дорівнює 4540,93 грн. (за період вересень - грудень 2015р.) згідно розрахунку: (5 200 грн. х 3% х 3 місяці) + (1 800 доларів США х 3% х 3 місяці х 25,1416 грн.) = 4540,93 грн.

Станом на 21.01.2016р., на день складання позовної заяви розмір неустойки дорівнює 1210,91 грн. (за період з 29.12.2015р. по 21.01.2016р.) згідно розрахунку: (5 200 грн. х 0,1% х 24 дні) + (1 800 доларів США х 0,1% х 24 дні х 25,1416 грн.) = 1210,91 грн.

Отже, заборгованість відповідачки перед позивачкою становить: основний борг - 50 454,88 грн., проценти - 4540,93 грн. та неустойка 1210,91 грн., разом 56206,72 грн., які і підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідачка в судове засідання не зявилась та не надала суду достатніх та неспростовних доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів позивачці.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивачки, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт отримання відповідачкою грошових коштів згідно укладеного договору позики від 16.10.2014р., а також встановлено факт невиконання відповідачкою, на відміну від позивачки, своїх зобовязань за даним договором позики, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Частина 1 ст. 88 ЦПК України закріплює, що стороні, на користь якої винесено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки, понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551грн.20коп. (квитанція від 26.01.2016р. а.с № 2), по оплаті витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. (квитанція від 26.01.2016р., договір та розрахунок вартості юридичних послуг а.с. № 9-12) та по сплаті публікації оголошення про виклик відповідачки у судове засідання у розмірі 300 грн. (квитанція від 19.05.2016р. - а.с. № 33).

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», ст.ст. 509, 549, 610, 625, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 57- 60, 74-76, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 88, 212, 213, 214, 215, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики у розмірі 50 454 грн. 88 коп., 3 % проценти річних у розмірі 4 540 грн. 93коп., неустойку у розмірі 1 210грн.91коп., а всього 56 206грн. 72коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20коп., по оплаті витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн. та по оплаті оголошення в газеті у розмірі 300 грн., а всього 3 851грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: Н.В. Ткаченко