АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2688/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1534/16Головуючий у 1-й інстанції Сидоренко Ю.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів: Акопян В.І., Абрамова П.С.

за участю секретаря Фадєйкіної Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні

належною їй земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення за рахунок відповідача паркану, встановленого ним на зазначеній земельній ділянці, стягнути з відповідача судові витрати.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач самовільно змістив паркан на її земельну ділянку по всій довжині межі, що потягло втрату в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки належної позивачу.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 квітня 2016 року позов задоволено: зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення паркану, встановленого ним на вказаній земельній ділянці. Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд дав неправильну оцінку доказам, на яких ґрунтуються його висновки, не взяв до уваги та не перевірив доводи відповідача щодо фальшування первинних документів, на підставі яких зроблені дослідження і висновки експертів.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 квітня 2012 року ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року) набула у власність земельну ділянку площею 0,4234 га по АДРЕСА_1 яка належала останньому (спадкодавцеві) на підставі державного акту серії НОМЕР_2 від 24 березня 1997 року (т.1 а.с.6,7).

Власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 30 серпня 2002 року (т.1 а.с.8).

07 жовтня 2013 р. на замовлення ОСОБА_3 землевпорядною організацією Приватне підприємство «Земсервіс Плюс» проведено роботи по закріпленню межових знаків її земельної ділянки (АДРЕСА_1)

Відповідно до акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 07 жовтня 2013 р. межі земельної ділянки закріплені в натурі межовими знаками в кількості п'ять штук. Один межовий знак не був закріплений та визначений на місцевості, так як він знаходиться на території суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 власник якої перешкодив його встановленню. (т.1 а.с.14-15).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2014 року (т.1 а.с.16-19), зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 та сприяти відновленню межових знаків між земельними ділянками АДРЕСА_2

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №1041 від 24 лютого 2015 року змінилася площа земельної ділянки ОСОБА_3 - зменшилася на 0,0015 га; має місце порушення землекористування з боку ОСОБА_2, яке виявилося у зміщенні межі в бік земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, площа захопленої земельної ділянки становить 0,0015 га.(т.1 а.с. 161- 172).

Згідно висновку додаткової судової земельно-технічної експертизи №1219 від 22 січня 2016р. має місце порушення землекористування ОСОБА_3, зокрема порушення зі сторони земельної ділянки по АДРЕСА_2 належної ОСОБА_2 відповідно до правовстановлюючого документу (технічної документації) на земельну ділянку ОСОБА_3 Відбулося зміщення межі земельної ділянки ОСОБА_2 в бік земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 Площа захопленої земельної ділянки становить 0,0086 га. Будівлі та споруди на самозахопленій земельній ділянці відсутні (т.2 а.с.64-70).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, зокрема з того, що фактичне розташування земельної ділянки відповідача не відповідає координатам, зазначеним у технічній документації, на підставі якої було видано відповідачу державний акт серії НОМЕР_1 від 30 серпня 2002 року, внаслідок перенесення останнім фактичної межі (забору) своєї земельної ділянки на земельну ділянку позивачки.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно п.«г» ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частиною третьою ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити перешкоди та сприяти встановленню твердих меж, відновлення межових знаків між земельними ділянками, встановлено, що при проведені робіт із закріплення межових знаків на земельній ділянці ОСОБА_3 один межовий знак не був закріплений та визначений на місцевості, оскільки цей знак має розташовуватися на суміжній земельній ділянці, що належить ОСОБА_2, який заборонив його встановлювати. Земельній ділянці ОСОБА_2 кадастровий номер не присвоєний, при виготовлені технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_2 не погодив із суміжними землекористувачами межі своєї земельної ділянки (т.1 а.с.16-19).

Як вбачається зі змісту проведених у справі судових земельно-технічних експертиз, при вирішенні поставлених судом питань експерти досліджували технічну документацію на обидві земельні ділянки і перевіряли ці дані шляхом візуально-інструментального обстеження (т.1 а.с.162, т.2 а.с.64 зворот). Висновки обох експертиз є категоричними та узгоджуються з обставинами, які були встановлені судовими рішеннями, а також іншими доказами, зокрема показаннями допитаних свідків, письмовими документами.

За таких обставин твердження апеляційної скарги про фальшування документації не можна визнати обґрунтованим.

Посилання в апеляційній скарзі про недійсність довіреності від імені ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_5 щодо представництва інтересів позивачки (т.1 а.с.30) не ґрунтуються на приписах ст.41 ЗУ «Про нотаріат».

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні спору виконав вимоги ст.212 ЦПК України - дав належну оцінку пред'явленим у справу доказам, та у відповідності до приписів ст.215 ЦПК України у своєму рішенні докладно виклав мотиви, з яких визнав доведеним факт порушення прав позивачки на користування своєю земельною ділянкою, належним чином обґрунтував, з яких підстав прийняв до уваги докази на підтвердження зазначеного факту та відхилив докази, що були надані відповідачем.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миргородського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді: П.С.Абрамов

В.І. Акопян

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов