АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4218/16 Справа № 186/161/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кривошея С. С. Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Григорченка Е.І., Черненкової Л.А.

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року, у задоволені позовних вимог ПАТ КБ«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 34806-cred від 24 жовтня 2006 року, згідно якого відповідачу були видані кредитні кошти в розмірі 25000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних, з кінцевим терміном повернення 24 жовтня 2008 року.

Відповідно до п.5.6. кредитного договору, сторонами встановлена договірна позовна давність у п'ять років.

У порушення умов договору, відповідач ОСОБА_4 зобов'язання належним чином не виконала, тому, станом на 10 січня 2016 року, за нею існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 66 948,16 грн. Сума заборгованості складається з заборгованості за кредитом в розмірі 11 759,14 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 55 189,02 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що позивач звернувся з позовом до суду з пропуском загального строку позовної давності звернення до суду. Зазначивши, що строк дії кредитного договору № 34806-cred від 24 жовтня 2006 року закінчився 24 жовтня 2008 року, позовна давність за даним договором сплинула 24 жовтня 2013 року, а позов позивачем до суду було подано 05 лютого 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов'язано його початок.

Згідно ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання; якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Застосовуючи строк позовної давності та відмовляючи у задоволенні позову саме з цих підстав, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що останній платіж відповідачкою було здійснено 07.09.2011 р. (а.с.6-7).

За таких обставин та з урахуванням строку позовної давності, який встановлено п.5.6. договору в п'ять років, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із задоволенням позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором в розмірі за тілом кредиту - 11 759,14 грн., по відсотках за користування кредитом в - 55 189,02 грн.

В зв'язку із задоволенням позовних вимог, стягненню з відповідачки на користь банку підлягають понесені судові витрати за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2890,8 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі за тілом кредиту - 11 759,14 грн., по відсотках за користування кредитом в - 55 189,02 грн. та судові витрати в розмірі 2890,8 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді