Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

12 січня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - А.К. Слободянюк,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2, просила суд стягнути з відповідача за завдану майнову шкоду суму у розмірі 4045 грн 29 коп. за оплату обов'язкових платежів 1/3 частки її майна; за завдану моральну шкоду у розмірі 500 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є співвласником 2/3 частин (загальна площа - 28,06 кв.м, житлова площа-18,8 кв.м) двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності квартири, а також одноосібним власником особового рахунку НОМЕР_1 цієї квартири. Її дочка ОСОБА_2 є співвласником 1/3 частини (загальна площа-14,03 кв.м, житлова плоша-9,4 кв.м) цієї квартири. Квартиру АДРЕСА_1 приватизовано. З 23.09.2008 відповідач за власною згодою виїхала та була знята з реєстрації в квартирі, однак у квітні 2011 року ОСОБА_2 знову була зареєстрована у вказану квартиру, без відома та згоди позивача. ОСОБА_2 без поважних причин не проживає у квартирі, особистих речей та майна у квартирі АДРЕСА_1 немає. З моменту реєстрації за вказаною адресою не з'являється, з позивачем не спілкується, родинні стосунки не підтримує. Також позивачу не відомо де працює та проживає ОСОБА_2, який спосіб життя вона веде. У зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо місця проживання та знаходження ОСОБА_2 Тому всі обов'язки по утриманню житлового приміщення АДРЕСА_1 покладені тільки на позивача. Позивачем відзначено, що нарахування оплати за послуги з газопостачання у квартирі АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю засобів обліку газу, здійснюється за чисельністю осіб, які зареєстровані у квартирі, а не за кількістю спожитого газу. Таким чином, факт не проживання ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не має значення. ОСОБА_2 є споживачем обов'язкових комунальних послуг відповідно до своєї частки (1/3 від загальної площі квартири) у праві спільної часткової власності, але вона не сплачує ніяких коштів на утримання та збереження спільного майна з 2010 року. Не здійснює оплату за обов'язкові житлово-комунальні послуги, а саме: утримання будинків та прибудинкової території (послуга надається незалежно від факту проживання в даній квартирі (сміття вивозиться, двір прибирається); централізоване опалення; газ. Квартирну плату та плату за обов'язкові комунальні послуги здійснює позивач особисто. У період з серпня 2012 року по серпень 2015 року (3 роки) своїми діями та бездіяльністю ОСОБА_2 нанесла майнову шкоду у розмірі 4045 грн 29 коп, яку позивач витратила із власних коштів на утримання 1/3 частки майна, що належить на праві співвласності ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача зазначену суму. Крім того, просила стягнути з відповідача моральну шкоду. Зазначила, що незаконна бездіяльність відповідача ОСОБА_2 постійно породжує негативний вплив на стан її здоров'я. Своїми неправомірними діями вона завдала позивачу моральної шкоди, яка виразилась у негативних переживаннях з приводу її відсутності та витрат особистих коштів на оплату 1/3 частки її майна та комунальних послуг, порушення звичного способу життя, неможливістю вирішення питання про повернення грошових коштів. До цього часу ОСОБА_2 не вчиняє жодних дій для відшкодування зазначених витрат. Моральну шкоду завдану ОСОБА_2 у зв'язку з невиплатою грошових коштів за комунальні послуги та на утримання 1/3 частки житлової площі у квартирі АДРЕСА_1, позивач оцінює в 500,00 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату та час слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач.

З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст.4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 липня 1998 року Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва, співвласниками спірної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 в рівних долях (а.с.7).

В подальшому на підставі договору дарування, посвідченого 24.09.2003 приватним нотаріусом КМНО Ганчук Ю.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №5505, ОСОБА_1 прийняла в дар від ОСОБА_3 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.04.2012 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ВСП «Залізничний» КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві ради, про визначення порядку користування житловим приміщенням, примусове вселення, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та розподіл особового рахунку - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.06.2012 рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18.04.2012 залишено без змін.

Відповідно до довідки форми №3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, що є власником особового рахунку квартири, та ОСОБА_2, що є співвласником квартири (а.с.9, 10).

Відповідно до положень ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За період з жовтня 2012 року по вересень 2015 року було нараховано житлово-комунальні послуги за проживання двох осіб, відповідач по справі ОСОБА_2 не надавала кошти для оплати за житлово-комунальні послуги.

Позивачем самостійно здійснюється оплата житлово-комунальних послуг, що підтверджується квитанціями (а.с.11-32).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущенні.

Витрати із загальної суми за утримання спірної квартири за період з 10.10.2012 по 10.09.2015, що припадає на частку відповідача становить 4045,29 грн, про що позивачем надано суду розрахунок.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Отже, враховуючи те, що відповідач по справі є співвласником та зареєстрованою особою квартири за адресою: АДРЕСА_1, не здійснює плати за житлово-комунальні послуги, а саме: щодо утримання будинків та прибудинкової території, централізоване опалення, газ, а позивачем здійснено оплату вказаних комунальних послуг в повному обсязі за спірний період, то зазначена сума у розмірі 4045 грн 29 коп. підлягає відшкодуванню позивачу у повному обсязі.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 500 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи вищенаведене, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування.

Крім того, умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов'язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода ж безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Проте позивачем не доведено вини відповідача в заподіянні їй моральних страждань будь-якого роду, не встановлено будь-якого причинно-наслідкового зв'язку із заподіянням шкоди, а згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності з відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог, так як в судовому засіданні не було надано доказів, які б підтверджували доводи позивачки щодо вчинення відповідачем неправомірних дій, направлених на заподіяння їй моральної шкоди, тому, враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 500 грн.

Судові витрати по справі підлягають розподілу в порядку ст.88 ЦПК України, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 270 грн, а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 217 грн 20 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 217, 218, 223, 224, 226 ЦПК України, ст.ст.16, 23, 322, 360, 1167 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Пленуму Верховного Суду України від «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат за оплату комунальних платежів у розмірі 4045 грн 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 270 грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору у розмірі 217 грн 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Г.О. Козленко