Справа № 266/821/16-ц
Провадження № 2/266/412/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Дзюба М.В.,

з участю:

секретаря - Петрухіной Т.Л.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Маріупольської міської Ради про скасування рішення колегії щодо призначення опікуном,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_1, звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився ОСОБА_7, батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_8. Згідно актового запису про смерть №7989 від 08 листопада 2014 року мати дитини - ОСОБА_8 померла в березні 2014 року. Згідно даних кримінального провадження №0000599 батько дитини - ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.27, п.п.6, 11 ч.2 ст.115 КК України, та відносно нього в даний час діє запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Дитина перебуває на первинному обліку управління служби у справах дітей Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, та рішенням комітету якої від 21.11.2014 року №325 дитині був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 14.11.2014 року батько дитини ОСОБА_1 написав письмову заяву про надання дозволу на опіку та подальше проживання його сина з ОСОБА_9, після чого, в листопаді 2014 року службою у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради дитина була тимчасово влаштована до ОСОБА_9. Крім того, рішенням колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської Ради від 26 листопада 2014 року №230 опікуном дитини ОСОБА_7 призначено ОСОБА_4, яка є бабусею дитини по лінії матері. Вважає, що прийняте рішення про призначення ОСОБА_4 опікуном порушує його права, свободи та інтереси, як законного представника дитини, а також безпосередньо інтереси дитини, оскільки на момент ухвалення рішення не було додержано передбаченого законом порядку, не враховано бажання дитини, не встановлено можливість чи неможливість висловлення дитиною власної думки стосовно призначення опікуна. Крім того, на момент прийняття рішення ОСОБА_4 не мала місця роботи та для свого призначення опікуном надала службі у справах дітей завідомо підроблену довідку про доходи. Також, на думку позивача умови проживання ОСОБА_4, зафіксовані в акті обстеження від 19.11.2014 року, не відповідають інтересам дитини, договір найму житлового приміщення не відповідає вимогам чинного законодавства. На думку позивача весь цей час опікун ОСОБА_4 фактично не дбала про підопічного, не забезпечувала дитину, не здійснювала повноваження та не виконувала жодних обов'язків опікуна. Просив скасувати рішення колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської Ради від 26 листопада 2014 року №230 про призначення ОСОБА_4 опікуном ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В суді представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити. В обґрунтування зазначив, що відповідач не додержався порядку встановлення опіки, не з'ясував думку дитини, не дотримався прав дитини. Опікуном не може бути визнано особу, яка не має постійного заробітку, а на момент прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_4 не була працевлаштована та не мала доходу, що підтверджується відповіддю органу фіскальної служби. Крім того, вона не мешкає в місті Маріуполі, де обстежувались житлові умови, а мешкає в м.Дніпропетровську. Також, під час судового розгляду свідок ОСОБА_10, яка доводиться донькою ОСОБА_4, пояснила, що її згода під час вирішення питання про встановлення опіки не була вільною та дана під примусом матері. Зараз в м.Дніпропетровську вирішується питання про усиновлення дитини дружиною ОСОБА_1 - ОСОБА_9, яка має всі умови для того, щоб захистити інтереси дитини та забезпечити належний її розвиток.

Позивач ОСОБА_1, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Суду пояснив, що перебував з ОСОБА_8 у фактичних шлюбних стосунках з 2010 року. В 2011 році в них народився син ОСОБА_11, однак ОСОБА_8 виявила бажання мати статус одинокої матері та відомості у свідоцтво про народження дитини були внесені за її заявою. Вона з дітьми мешкала в місті Дніпропетровську, в квартирі, яка належить його матері, а він її забезпечував матеріально. В березні 2014 року ОСОБА_8 зникла та приїхала її мати - ОСОБА_4 Він погодився на те, щоб вона жила у квартирі його матері з дітьми та деякий час надавав їй матеріальну допомогу. Через деякий час між ними стали виникати конфлікти, на його думку вона погано піклувалась про дитину, висловлювала недовольство тим, що він приходив до цієї квартири, внаслідок чого раптово поїхала в м.Маріуполь разом з дітьми, повідомивши, що везе дітей на відпочинок на море. В той же час за рекомендацією знайомих він звернувся до суду із заявою про встановлення свого батьківства. В подальшому ОСОБА_4 повернулась м.Дніпропетровська та повернула дитину, яку було тимчасово передано за його письмовою згодою його першій дружині - ОСОБА_9, яка піклується про дитину до теперішнього часу та забезпечує дитину всім необхідним. На момент прийняття рішення органом опіки він перебував у слідчому ізоляторі. Рішення про встановлення ОСОБА_4 опікуном дитини вважає незаконним, оскільки у ОСОБА_4 не має належного житла, не має постійної роботи та доходу, її житлові умови в квартирі - «малосімейці» є досить незадовільними та там не має умов для проживання дитини. Не заперечував, що він мешкає за іншою, ніж син ОСОБА_11, адресою у м.Дніпропетровську, та має ще дітей від іншої жінки.

Представник відповідача - Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради ОСОБА_3 в суді позов визнала, однак не з підстав, зазначених у позовній заяві, та зазначила, що оскаржуване рішення було прийнято на законних підставах, однак не було фактично виконано. Причини невиконання рішення про встановленні опіки їй не відомі, дитину не було передано опікуну, а тимчасово влаштовано в родину ОСОБА_9, де вона знаходиться до теперішнього часу. На момент оформлення опіки не було відомо про претензії третіх осіб на малолітню дитину. Житлові умови проживання опікуна обстежені були особисто, вони дозволяли ОСОБА_4 прийняти дитину, нею особисто було отримано згоду доньки опікуна ОСОБА_18 на встановлення опікунства над онуком, вона була добровільною та власноруч написаною.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_4 в суді категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що вона є бабусею малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Її донька ОСОБА_8 мала двох дітей - доньку ОСОБА_3 та сина ОСОБА_11, з якими мешкала в місті Дніпропетровську. З батьком ОСОБА_11 - ОСОБА_1 її донька не перебувала в зареєстрованому шлюбі, мала статус одинокої матері та прізвище ОСОБА_1 вона отримала змінивши прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 за власною ініціативою, що підтверджується відповідним свідоцтвом про зміну імені. На початку березня 2014 року їй зателефонувала її старша онука ОСОБА_3 та повідомила, що її мати ОСОБА_12 зникла. Вона терміново виїхала до м.Дніпропетровська, оскільки там знаходились без нагляду двоє її неповнолітніх онуків - ОСОБА_3 та ОСОБА_3. Пошуки доньки тримали до листопада 2014 року, доки вона 03.11.2014 року від працівників правоохоронних органів не дізналась про те, що її доньку ОСОБА_8 було вбито, а у вчиненні вбивства на замовлення підозрюється позивач ОСОБА_1. З нею онук ОСОБА_3 знаходився з 08 березня 2014 року до 01 вересня 2014 року, доки ОСОБА_1 з погрозами не відібрав в неї дитину. Вона одразу повернулась в Маріуполь та стала оформлювати опікунство над дитиною у встановленому законом порядку. Вона за спеціальністю повар-технолог, в ТОВ «ТД «Азовське реле» працювала за трудовим договором ще з 2010 року, заробітну плату їй видавали вчасно, готівкою, а тому вона безперешкодно зібрала необхідні документи для надання їх опікунській раді. Про те, що вона офіційно не була працевлаштована в ТОВ «ТД «Азовське реле» вона дізналась лише після відкриття кримінального провадження відносно неї. Крім того, свою згоду на встановлення опікунства її молодша донька - ОСОБА_18 надавала особисто та особисто збирала необхідні документи для надання органу опіки. Донька була згодна та не заперечувала проти встановлення опікунства над ОСОБА_7. В даний час в неї з донькою неприязливі стосунки, донька також мешкає в м.Дніропетровську, попала під вплив з боку ОСОБА_1, а тому її обмовляє. Отримавши рішення про визнання її опікуном над онуком, вона в 2014 році повернулась до міста Дніпропетровська, орендувала житло, працевлаштувалась на постійну роботу, однак дитини до теперішнього часу їй не передали. Вважає, що дитину в неї забрала ОСОБА_9 незаконно та з 2014 року в судовому порядку намагається захистити свої права та права і інтереси дитини. В спілкуванні з ОСОБА_9 остання їй повідомила, що вона дитину ніколи не передасть їй та у судовому порядку вирішується питання про усиновлення, при цьому заборонивши навіть спілкуватись із онуком. Після цього ОСОБА_1 звернувся до суду і позовом про скасування рішення органу опіки про встановлення її опікуном, судовий розгляд якого йде вже більше року та він не бере участі у вихованні дитини. З кінця 2014 року до теперішнього часу вона вимушена мешкати в місті Дніпропетровську, оскільки намагається повернути дитину та вимушена брати участь у численних судових тяжбах як з-приводу дитини, так і в судовому розгляді кримінального провадження за обвинуваченням в тому числі ОСОБА_1 у вчиненні умисного вбивства її доньки ОСОБА_13, де її визнано потерпілою. Просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки рішення органу опіки на її думку було прийняте законно.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, а визнання відповідачем позову порушує права та інтереси малолітньої дитини з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є дитиною ОСОБА_8, яка померла у березні 2014 року, і позивача ОСОБА_1, батьківство якого встановлене заочним рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.06.2014 року, яке набуло чинності з 24.06.2014 року. (а.с.10, 11, 94-96)

В судовому засіданні сторонами визнано та не заперечувалось того, що ОСОБА_4 є бабусею малолітнього ОСОБА_7 по лінії матері, оскільки ОСОБА_8 була її рідною донькою. Крім того, у малолітнього ОСОБА_7 є рідна сестра по матері - ОСОБА_14.

Малолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, за рішенням виконкому Кіровської районної ради у місті Дніпропетровську від 21.11.2014 року має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, з огляду на смерть матері ОСОБА_8 і перебування під вартою з 05.11.2014 року батька - ОСОБА_1, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення. (а.с.12)

Згідно наказу від 13.11.2014 року №22 управління - служби у справах дітей Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради малолітній ОСОБА_7 тимчасово влаштований до родини колишньої на той час дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_9, що не перебуває у родинних стосунках із дитиною.

05 лютого 2015 року ОСОБА_1 повторно зареєстрував шлюб з ОСОБА_9, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.14)

Рішенням колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 26 листопада 2014 року №230 ОСОБА_4 призначено опікуном малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки матеріально-побутові умови життя ОСОБА_4, стан її здоров'я дозволяють здійснювати опіку (а.с.15).

Згідно ч.3 ст.5 СК України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

За умовами ч.4 ст.63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до ч.2 ст.244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Проте, з урахуванням ч.3 ст.171 СК України суд має постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 СК України не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, яка не має постійного місця проживання та постійного заробітку (доходу).

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 затверджено «Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини» (надалі за текстом - «Постанова КМУ №866»), яким визначено механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, зокрема набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування та інші.

Згідно п.31, 32, 35, 36 вищенаведеної Постанови КМУ №866 тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування, у межах своєї компетенції здійснюють служба у справах дітей за місцем виявлення дитини та уповноважений підрозділ органів внутрішніх справ… Під час визначення форми влаштування в інтересах дитини мають бути враховані обставини, за яких дитина втратила батьківське піклування, її життєвий шлях, родинні зв'язки, наявність братів та сестер, контакти із соціальним оточенням, стан здоров'я, освіта, інші потреби… Рідні брати і сестри не можуть бути роз'єднані під час влаштування..

За умовами п.42 Постанови КМУ №866, опіка, піклування над дитиною встановлюються рішенням районної, районної у м.м.Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

Згідно п.40 Постанови КМУ №866 особа, яка виявила бажання взяти на виховання… дитину, позбавлену батьківського піклування, подає службі у справах дітей за місцем свого проживання: заяву, довідку про доходи за останні 6 місяців або копію декларації про доходи, засвідчену у встановленому порядку; документ, що підтверджує право власності або користування житловим приміщенням; копію свідоцтва про шлюб (для осіб, які перебувають у шлюбі); довідку про проходження курсу навчання з виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і рекомендацію центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, щодо включення кандидатів до єдиного банку даних; копію паспорта; висновок про стан здоров'я заявника, складений за формою згідно з додатком 5; довідку від нарколога та психіатра для осіб, які проживають разом із заявниками; довідку про наявність чи відсутність судимості для кожного заявника, видану органами внутрішніх справ за місцем проживання заявника; письмову згоду всіх повнолітніх членів сім'ї, що проживають разом з особою, яка бажає взяти дитину, позбавлену батьківського піклування, під опіку, піклування, утворити прийомну сім'ю…. засвідчену нотаріально або написану власноручно в присутності посадової особи, яка здійснює прийом документів, про що робиться позначка на заяві із зазначенням прізвища, ім'я , по батькові, підпису посадової особи та дати. Строк дії документів, зазначених у цьому пункті, становить дванадцять місяців з дати видачі.

Після отримання цих документів служба у справах дітей за місцем проживання особи, яка виявила бажання взяти дитину на виховання, приймає документи, зазначені у п.40, реєструє осіб у журналі обліку потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, що ведеться за формою згідно додатку 6; вносить відомості про осіб до єдиного банку даних; протягом 10 днів після отримання заяви складає акт обстеження житлово-побутових умов згідно з додатком; готує висновок про доцільність (недоцільність) встановлення опіки, піклування та відповідність її/його інтересам дитини.

Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОСОБА_4 були надані документи разом з відповідною заявою. Серед наданих документів на підтвердження майнового стану та доходу надано довідку вих..№47/14 від 18.11.2014 року, згідно якої ОСОБА_4 працює в ТОВ «ТД «Азовське реле» з вересня 2014 року згідно трудової угоди на посаді технолога, з окладом 4200,00 гривень згідно штатного розкладу. (а.с.107)

З метою перевірки відомостей, зазначених у довідці, представником позивача направлено запит до Жовтневої МДПІ, на який отримано відповідь від 10.08.2015 року №1001/К/05-81-11-03, з якої слід, що під час проведеної перевірки за зверненням, з пояснень директора з'ясовано, що протягом всієї діяльності ТОВ «ТБ «Азовське реле» не мало ніяких стосунків з громадянкою ОСОБА_4 та подібна довідка не видавалась.

Допитаний в судовому засіданні директор ТОВ «Торговий будинок «Азовське реле» ОСОБА_15 суду показав, що на посаді директора він працює з 01.02.2012 року по теперішній час. ОСОБА_4 він знає, бачив її в офісі, йому відомо, що вона виготовляла харчову продукцію, однак господарськими питаннями на підприємстві займалась інша особа - ОСОБА_16, який раніше був одним із засновників підприємства та був виключений з числа засновників, однак продовжував працювати в них деякий час. Він мав свій кабінет, доступ до печатки підприємства, а також користувався комп'ютерною технікою в офісі. В даний час до нього як працівника ставлення дуже негативне, оскільки після уходу ОСОБА_16 виникло багато проблем, пов'язаних із його роботою в підприємстві та боргів, втрачено частину важливої документації, а в даний час він переховується та виїхав за межі Маріуполя. Оглянувши пред'явлену йому судом довідку від 18.11.2014 року, він зазначив, що бланк підприємства, на якому роздруковано довідку, та відбиток печатки підприємства схожі на ті, що використовуються ними, а справжній бланк містить трохи більше реквізитів. Крім того, зазначені на ньому банківські реквізити відповідають дійсності, однак підпис від його імені вчинений не ним. Оглянувши пред'явлений судом для огляду трудовий договір від 15.09.2014 року, укладений між підприємством в особі ОСОБА_16 та ОСОБА_4, він зазначив, що він такий договір не підписував, особисто він на роботу ОСОБА_4 не приймав та особисто він зарплатню ОСОБА_4 не платив. Допускає, що оскільки всіми господарськими питаннями займався ОСОБА_16, то він міг укласти з нею договір та виплачувати заробітну платню.

Згідно наданої судом ксерокопії трудового договору від 15.09.2014 року, укладеного між ТОВ «Торговий будинок «Азовське реле» в особі в.о. директора ОСОБА_16, що іменується як роботодавець, та ОСОБА_4 (працівник), останню прийнято на роботу на посаду повара-технолога, та роботодавець зобов'язується виплатити заробітну плату в розмірі 4200 гривень, двічі на місяць та самостійно утримує податок з доходів, а також здійснює обов'язкові виплати та відрахування (а.с.119).

Як слід з довідки вих..№51/104-2016 віл 04.05.2016 року, в провадженні СВ Приморського ВП ГУ НП в Донецькій області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000836 за ознаками ст..358 ч.4 КК України. На даний час повідомлення про підозру пред'явлено не було. Проводиться досудове розслідування.

Аналізуючи приведені докази як кожний окремо, так і в сукупності, суд вважає, що на момент завершення розгляду справи суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 на момент призначення її опікуном надала органу опіки завідомо підроблений документ про доходи. Крім того, діючим законодавством орган опіки не наділений правом перевіряти будь-яким шляхом відомості про доходи кандидатів в опікуни. В силу ст..62 Конституції України діє принцип презумпції невинуватості, а особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки його вину не буде доведено у встановленому законом порядку та встановлено обвинувальним вироком.

До того ж, за ОСОБА_4 зберігається гарантоване чинним законодавством право на судовий захист порушених трудових право шляхом звернення до суду.

Безпідставним суд вважає і посилання представника позивача на те, що ОСОБА_10, яка доводиться ОСОБА_4 рідною донькою, під час надання своєї згоди на встановлення опіки, діяла під примусом матері та її згода не була добровільною, оскільки судом досліджено таку письмову згоду та встановлено, що вона написана власноруч, в присутності представника органу опіки ОСОБА_3, відповідає вимогам, визначеним у п.40 Постанови КМУ №866. Крім того, на момент надання згоди ОСОБА_10 була повнолітньою дієздатною особою та сама мала дитину, а тому мала реально усвідомлювати зміст та значення вчиняємої дії та її наслідків. Те, що в даний час вона не підтримує раніше наданої згоди на призначення її матері опікуном над племінником, цілком пояснюється тими неприязливими стосунками, існування яких між нею та її матір'ю на даний час встановлено судом в судовому засіданні.

Інші приведені позивачем доводи в частині відсутності у ОСОБА_4 належних умов для проживання дитини, її недостатньо високий рівень доходів і порівнянні із ОСОБА_1 та ОСОБА_9, не проживання ОСОБА_4 в м.Маріуполі тощо спростовуються дослідженими в судовому засіданні актами обстеження житлово-побутових умов від 19.11.2014 року, довідками про її працевлаштування зараз та отримання нею стабільного доходу у вигляді заробітної платні, а факт її тимчасової відсутності в м.Маріуполі в даний час цілком пояснюється необхідністю її участі в судових засіданнях в судах м.Дніпропетровська у розгляді як цивільних справ, пов'язаних із поверненням їй дитини, так і кримінального провадження, де вона є потерпілою, та не є підставою для визнання незаконним і скасування оскаржуваного рішення.

Також, під час розгляду справи з наданих суду документів та пояснень сторін судом встановлено, що дитина ОСОБА_7 на сьогоднішній день мешкає в сім'ї сторонньої для неї людини - ОСОБА_9; батько дитини - позивач ОСОБА_1 мешкає за зовсім іншою адресою та відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який продовжено ухвалою суду від 19 травня 2016 року до 18 липня 2016 року, внаслідок чого він не бере участі у вихованні та утриманні дитини, яка мешкає з ОСОБА_9 за іншою адресою; розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ст..27 ч.4, 115 ч.2 п.п.6,11,12, ч.4 ст.27, ч.3 ст.146 КК України, на даний час триває та судового рішення не прийнято.

Крім того, в судовому порядку не прийняте рішення по справі за позовом ОСОБА_9 про усиновлення ОСОБА_7, та з пояснень сторін встановлено, що провадження у даній справі зупинено до розгляду по суті даного позову.

Оцінюючи обраний позивачем спосіб захисту порушених прав такий, як скасування рішення про призначення опікуном дитини ОСОБА_4, за умови відсутності обов'язкової письмової згоди опікуна ОСОБА_4 на усиновлення її онука ОСОБА_9 як того вимагає ч.1 ст.221 СК України, суд вважає, що такий спосіб захисту порушує права і інтереси як самої малолітньої дитини, так і бабусі цієї дитини.

Так, принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, де є виключні обставини, бути розлучена із своєю матір'ю…»

Окремо суд вважає необхідним зауважити, що органи опіки і піклування безпідставно самоусунулись від виконання встановленого ст..246 СК України обов'язку контролювати умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку, оскільки як встановлено під час розгляду справи та підтверджується обліково-статистичною карткою на дитину НОМЕР_1, за даними органу опіки дитина з 26.11.2014 року знаходиться в родині опікуна ОСОБА_4 на підставі рішення колегії Приморської рай адміністрації Маріупольської міської ради №230 від 26.11.2016 року, хоча це не відповідає дійсності та порушує як права самої дитини, передбачені ст..247 СК України, так і права опікуна, визначені ст..249 СК України.

Крім того, статтею 257 СК України гарантоване право бабусі на спілкування з онуком та приймати участь у її вихованні, а інші особи, з якими мешкає дитина, не мають право перешкоджати такому спілкуванню. Аналогічне право на спілкування братів та сестер закріплене у ст..259 СК України.

В судовому засіданні встановлено, що всупереч приведеним нормам закону, в даний час малолітня дитина тривалий час позбавлена можливості спілкування як зі своєю бабусею, так і з сестрою, що, враховуючи малолітній та не свідомий вік дитини, не може не вплинути на їх взаємовідносини та її ставлення в подальшому до них при можливому з'ясуванні думки дитини під час вирішення питання щодо її подальшої долі.

Таким чином, приведені позивачем підстави для скасування рішення органу опіки є припущенням позивача, його посилання на те, що оскаржуване рішення порушує його законні права, свободи та інтереси як законного представника дитини, враховуючи що дитина з ним не мешкає та за його згодою дитину передано іншій особі - є безпідставним, а тому, на думку суду, законних підстав для скасування рішення органу опіки про призначення ОСОБА_4 опікуном не має.

За таких обставин, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини та аналізуючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення №230 від 26.11.2016 року воно прийнято уповноваженим органом, в передбачений законом спосіб, у встановленому законом порядку, а тому не може бути скасоване з приведених позивачем підстав, про які до того ж стало відомо більш ніж через рік після його прийняття, та належними і допустимими доказами на час розгляду справи не доведені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3 -5, 8- 11, 57-60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Маріупольської міської Ради, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - ОСОБА_4, про скасування рішення колегії Приморської районної адміністрації Маріупольської міської Ради від 26 листопада 2014 року №230 щодо призначення ОСОБА_4 опікуном малолітнього ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_1, - відмовити.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Дзюба М. В.