РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8305/14-ц

пр. № 2/759/331/16

25 лютого 2016 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, набутого у період шлюбу та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив провести поділ спільного майна подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Volkswagen Bora, легковий, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, ринковою вартістю 160 000,00 грн., автомобіль марки Ford Fiesta Comfort, легковий хетчбек, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, ринковою, вартістю - 110 000,00 грн., право власності на ? частину автомобілю марки ВАЗ 21104, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, вартістю 30 000,00 грн., право на частку у розмірі 37,13% права спільної власності на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 1 600 000,00 грн., а також врахувати наявну у нього кредитну заборгованість, яка обліковувалась за кредитними договорами, укладеними за час шлюбу у розмірі 88 789,63 грн.; визнати за ОСОБА_2 право на частку у розмірі 62,87% права спільної власності на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 1 600 000,00 грн., а також право власності на ? частину автомобілю марки ВАЗ 21104, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, вартістю 30 000,00 грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовом підтримали.

ОСОБА_2 проти задоволення первісного позову заперечувала і у червні 2014 року звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 і визнання за позивачкою права власності на автомобіль марки Volkswagen Bora, легковий, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Згодом, за заявою представника ОСОБА_2, суд залишив без розгляду вимогу зустрічного позову про визнання права власності у порядку поділу спільного майна подружжя на вказаний автомобіль марки Volkswagen Bora. Водночас, у ході розгляду даної справи, ОСОБА_2 заперечувала проти вимог первісного позову у частині визнання за позивачем права власності на автомобіль марки Volkswagen Bora і вказувала на те, що даний транспортний засіб перебуває у неї у користуванні, а автомобіль Ford Fiesta Comfort, легковий хетчбек, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, перебуває у користуванні ОСОБА_1, а тому, враховуючи вартість вказаного майна, на думку ОСОБА_2, при поділі майна подружжя право власності на автомобіль марки Volkswagen Bora має бути визнано за нею.

ОСОБА_1 та його представник проти вимог зустрічного позову заперечували.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення ОСОБА_1, допитаного як свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а вимоги зустрічного позову - задоволенню у повному обсязі, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 01.10.2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Солом'янського РУЮ у м. Києві за актовим записом №1494. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами, 29.10.2013 року, було розірвано.

18 червня 2004 року позивачкою, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 18.06.2004 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф. за реєстраційним № 3253, було придбано квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору продаж квартири вчинено за 13 000,00 грн., які покупець зобов'язується сплатити продавцю не пізніше 7 липня 2004 року.

30 червня 2004 року позивачка продала належну їй до шлюбу (на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.12.2000 р.) квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30.06.2004 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. за реєстраційним № 1597.

Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу квартири від 30.06.2004 р., продаж позивачкою квартири за домовленістю сторін вчиняється за 53 200,00 грн., що еквівалентно 10 000,00 доларів США на день підписання цього Договору, які отримані продавцем від покупця під час підписання цього договору.

За рахунок грошових коштів, отриманих із продажу, 30.06.2004 р., належної позивачці до шлюбу квартири АДРЕСА_2, вона розрахувалась цього ж дня (30.06.2004 р.) з продавцем спірної квартири АДРЕСА_1 в повному обсязі, про що свідчить відмітка нотаріуса на примірнику договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2004 р., а саме: «згідно заяви від 30.06.2004 р. за р. №3680 розрахунки проведені в повному обсязі. Претензій не має».

Сплативши 30.06.2004 р. вартість спірної квартири АДРЕСА_1, позивачка зареєструвала право приватної власності на вказану квартиру за собою, що посвідчується Реєстраційним посвідченням від 06.07.2004 р.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Із викладеного вбачається, безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між продажем квартири, що належала ОСОБА_2 до шлюбу і купівлею нею, за отримані від цього грошові кошти, спірної квартири - АДРЕСА_1.

Наведені обставини щодо продажу ОСОБА_2 дошлюбної квартири, купівлі спірної квартири і часу проведення кінцевого розрахунку за вказаними угодами свідчать про те, що грошові кошти у розмірі 53 200,00 грн., отримані ОСОБА_2 від продажу даної квартири АДРЕСА_2, були її особистою приватною власністю, а відтак і набута нею за 13 000,00 грн., зі сплатою згаданих вище грошових коштів, спірна квартира також є об'єктом її права особистої приватної власності.

При цьому суд відхиляє доводи представника ОСОБА_1 із посиланням на частину 3 статті 61 Сімейного кодексу України про те, що грошові кошти отримані від продажу вказаної квартири стали спільною сумісною власністю подружжя; представник вказував на те, що відповідачка, 30.06.2004 р., здійснила продаж, 30.06.2004 р., належної їй до шлюбу квартири АДРЕСА_2 в інтересах сім'ї, для покращення житлових умов сім'ї із придбанням нової квартири, а тому на думку, представника грошові кошти, отримані від вказаного правочину стали спільною сумісною власністю подружжя.

У ході розгляду даної справи позивач, ОСОБА_1, виявив бажання надати покази свідка щодо істотних обставин даного спору; у ході допиту його як свідка, ОСОБА_1 повідомив суду про те, що продати дошлюбну квартиру ОСОБА_2 було їхнім спільним рішенням як подружжя і що отримані від цього грошові кошти вони планували використати для купівлі спірної квартири; крім того позивач вказував на те, що він вклав гроші у купівлю квартири зі своєї зарплатні, а тому спірна квартира АДРЕСА_1, на його думку, є спільною власністю подружжя.

Однак, із такими доводами суд погодитись не може, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 3 статті 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відтак, у частині третій даної статті підкреслюється, що об'єктом спільної сумісної власності подружжя визнається майно, в тому числі грошові кошти, одержані за договором, укладеним одним з подружжя в інтересах сім'ї. Водночас через невизначеність поняття "інтересів сім'ї" до договорів, що охоплюються ч. 3 ст. 61 СК, слід віднести будь-які договори, укладенні одним з подружжя, щодо яких встановлена і не спростована законодавча презумпція наявності згоди другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК, абзац другий ч. 2 ст. 369 ЦК).

Таким чином, у даному разі мова не йде про набуття ОСОБА_2 грошових коштів як гонорару, виграшу чи іншого виду доходу, отриманого із застосуванням ділових, наукових чи творчих навичок відповідачки; у цьому випадку має місце вчинений власником майна правочину, який за свою природою є формою товарно-грошового обміну речі на грошові кошти; а тому, з огляду на те, що набута ОСОБА_2 до шлюбу квартира була об'єктом її особистої власності, то і отримані від її продажу грошові кошти також набули такого статусу.

Крім того, актами цивільного і сімейного законодавства не передбачено обов'язкової згоди іншого із подружжя на продаж власником речі, яка є об'єктом його особистої приватної власності.

Відповідно до частини 3 статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (частина 3 статті 212 ЦПК України).

Суд критично оцінює покази ОСОБА_1, допитаного як свідка у межах судового засідання, оскільки належними і допустимими доказами його фінансової чи іншої матеріальної участі в купівлі спірної квартири не підтверджується.

Викладене свідчить про наявність матеріально-правових підстав для встановлення того, що квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права особистої приватної власності ОСОБА_2, що зумовлює необхідність задоволення вимог зустрічного позову у даній справі, з огляду на їх відповідність нормам матеріального права і доведеність наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною 1 статті 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною 1 статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом було встановлено, що під час шлюбу подружжя придбало автомобіль марки Ford Fiesta Comfort, легковий хетчбек, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 06.06.2008 року, при цьому позивач ринкову вартість у розмірі 110 000,00 грн., яка не оспорювалась відповідачем у справі.

Також подружжя придбало автомобіль марки автомобіль марки Volkswagen Bora, легковий, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 17.01.2006 року, при цьому позивач заявив ринкову вартість автомобілю у розмірі 160 000,00 грн., яка не оспорювалась відповідачем у справі.

Відтак, з огляду на те, що позивачем не було надано суду будь-яких доказів вартості вказаних транспортних засобів, суд враховує заявлену позивачем їх вартість і зважаючи на те, що автомобіль марки Volkswagen Bora легковий, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, був випущений на 2 роки раніше, аніж автомобіль марки Ford Fiesta Comfort легковий хетчбек, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, то суд доходить висновку про їх рівнозначну вартість і функціональні якості. Тому, враховуючи те, що стосунки сторін склались таким чином, що ОСОБА_1 користується автомобілем марки Ford Fiesta Comfort, а ОСОБА_2 - відповідно автомобілем марки Volkswagen Bora, то при поділі спільного майна подружжя, дані транспортні засоби слід виділити кожному із них у особисту власність. Такий вид розподілу спірних автомобілів відповідає майновим інтересам сторін із врахуванням визначеного сторонами порядку користування ними.

Наведене є підставою для визнання за ОСОБА_1 права особистої власності на автомобіль марки Ford Fiesta Comfort легковий хетчбек, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, а за ОСОБА_2 - на автомобіль марки Volkswagen Bora легковий, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 відповідно.

Крім того, із наявної у матеріалах справи довідки ПАТ «Універсал Банк» від 30.11.2015 року вбачається, що станом на день розірвання між сторонами шлюбу, 29.10.2013 року, у ОСОБА_1 обліковувалась кредитна заборгованість за укладеним між ним і Банком кредитним договором №CL 46544 від 12.06.2008 року у розмірі 5 494,55 грн.

Матеріали справи містять аналогічну довідку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 18.11.2015 р. №114-17-2-00/2522, за змістом якої, станом на 29.10.2013 року, у ОСОБА_1 обліковувалась кредитна заборгованість за укладеним між ним і Банком кредитним договором №014/2499/82/19728 від 05.10.200 року у розмірі 78 789,63 грн.

При вирішенні питання про поділ спільного майна подружжя суд має враховувати не тільки майно набуте подружжям за час шлюбу а і невиконані грошові зобов'язання подружжя на момент розірвання шлюбу і припинення ведення ними спільного господарства.

Таким чином, при вирішенні даного спору суд враховує розмір невиконаних і набутих ОСОБА_1 за час шлюбу кредитних зобов'язань у розмірі 84 284,18 грн., ? розміру яких має бути покладена на ОСОБА_2 із стягненням із неї 42 142,09 грн.

Крім того, із врахуванням положення статті 88 ЦПК України із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ним при поданні позову судовий збір у розмірі 1 521,42 грн. пропорційно задоволеним його позовним вимогам; при цьому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений нею при поданні зустрічного позову судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Керуючись статтями 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71СК України, статтею 356 ЦК України, статтями 10, 60, 88, 200, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (іпн - НОМЕР_4) право особистої приватної власності на автомобіль Ford Fiesta Comfort, 2007 року випуску, днз НОМЕР_2.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (іпн - НОМЕР_4) право особистої приватної власності на автомобіль Wolkswagen Bora, 2005 року випуску, днз НОМЕР_1.

У порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 (іпн - НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (іпн - НОМЕР_5) ? частини кредитних зобов'язань у розмірі 42 142,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн - НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (іпн - НОМЕР_5) 1 521,42 грн. судового збору.

У решті позову відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (іпн - НОМЕР_4) право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 (іпн - НОМЕР_5) на користь ОСОБА_2 (іпн - НОМЕР_4) судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: