1Справа № 335/3554/16-ц 2-др/335/8/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в ухваленні додаткового рішення

5 грудня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

за участю секретаря судового засідання Лєдової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

ВСТАНОВИВ:

Запорізька міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, треті особи ОСОБА_2, якій діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, міське комунальне підприємство «Основаніє», відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції, орган опіки та піклування районної адміністрації по Вознесенівському району, про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на житлове приміщення, зобовязання вчинити дії.

Відповідач ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, треті особи міське комунальне підприємство «Основаніє», ОСОБА_2, якій діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції, орган опіки та піклування районної адміністрації по Вознесенівському району, про визнання права власності, яка ухвалою суду від 27 квітня 2016 р. прийнята до розгляду та обєднана з первісним позов в одне провадження.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2016 р. первісний та зустрічний позови задоволені частково.

17 листопада 2016 р. від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у даній справі, яка обґрунтована тим, що при зверненні ОСОБА_4 в нотаріальну контору для оформлення права власності на підставі рішення суду, нотаріус відмовив, вказавши при цьому, що згідно зі ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» необхідно, щоб в рішенні суду також було зазначено, що попередня реєстрація спірної квартири АДРЕСА_1 від 08.04.2015 за № 9331982 повинна бути скасована як і рішення реєстратора з цього приводу за № 20597095 від 08.04.2015. ОСОБА_1 наполягає, що ці вимоги заявлялися, проте в резолютивній частині рішення висновок щодо них відсутній. Крім того, третя особа ОСОБА_2, не може розпочати процес приватизації своєї кімнати, так як суд визнавши право власності на 1/2 частину зазначеної квартири за ОСОБА_4, не вказав, що друга половина цієї ж квартири (раніше належала міській раді), у вигляді кімнати пл. 12.9 кв.м, залишається у власності міської ради, що випливає зі змісту правовідносин і є невід'ємною частиною досягнутої в судовому процесі домовленості між сторонами.

Просила суд ухвалити додаткове рішення про:

1) Визнання недійсним свідоцтво про право власності № 9331982 на АДРЕСА_2 від 08.04.2015, видане на ім'я ОСОБА_1

2) Скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та обмежень від 08.04.2015 за № 20597095.

3) Визнання за Запорізькою міською радою права власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 у вигляді кімнати пл. 12,9 кв.м, і частини підсобних приміщень.

У судове засіданні сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи телефонограмами. Оскільки відповідно до вимог частини третьої статті 220 ЦПК України присутність осіб, які беруть участь у справі, не є обовязковою, суд вважав за можливе розглянути питання про ухвалення додаткового рішення за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2016 р. первісний позов Запорізької міської ради задоволено частково, внаслідок чого:

1) Визнано приватизацію квартири у житловому будинку № 16 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі, здійсненої на підставі розпорядження голови Орджонікідзевської районної адміністрації № 783/г 14.05.2004 недійсною.

2) Визнано недійсним свідоцтво на право власності № 783 від 24.05.2004 на квартиру № 47 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.04.2015, яке зареєстровано в реєстрі за № 365 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5

В іншій частині позовних вимог про зобовязання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру № 47 по вул. Камяногірській за ОСОБА_1 відмовлено.

Цим же рішенням від 10 серпня 2016 р. зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково, внаслідок чого визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 (кімнату 13,95кв.м., 1/2 частини підсобних приміщень) в порядку спадкування за законом.

В іншій частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 22 серпня 2016 р.

У своїй заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 посилається на те, що з урахуванням визнання сторонами уточнених позовних вимог судом не вирішено у повному обсязі всі позовні вимоги.

Однак, під час розгляду справи сторонами не подавалось заяв про уточнення позовних вимог. Так, в матеріалах справи наявні лише первісний позов Запорізької міської ради (арк. справи 1 5) та зустрічний позов ОСОБА_1 (арк. справи 41 45).

Зі змісту первісного позову Запорізької міської ради випливає, що позивач просив суд: визнати приватизацію на підставі розпорядження голови Орджонікідзевської районної адміністрації № 783/г 14.05.2004. недійсною; визнати недійсним на підставі розпорядження органу приватизації свідоцтво на право власності № 783 від 24.05.2004 на квартиру № 47 по вул. Камяногірській в м. Запоріжжі; визнати недійсним свідоцтво на право власності видане на імя ОСОБА_1; зобовязати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру № 47 по вул. Камяногірській за ОСОБА_1

Як вбачається з резолютивної частини рішення суду від 10 серпня 2016 р. судом в повній мірі вирішено всі позовні вимоги первісного позову.

У задоволенні позовних вимог про зобовязання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру № 47 по вул. Камяногірській за ОСОБА_1, відмовлено оскільки відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції є третьою особою у даній справі, а не відповідачем.

ОСОБА_1 розяснюється, що вимоги про зобовязання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції про скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відноситься до компетенції адміністративного суду та повинні розглядатись за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Що стосується решти вимог заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, то суд наголошує, що ці вимоги під час розгляду справи не заявлялись, а тому не можуть бути розглянуті судом в порядку ст. 221 ЦПК України. При цьому, сторони не позбавлені можливості захистити свої порушені права шляхом предявлення окремих позовних заяв.

Крім того, ОСОБА_1, маючи статус відповідача у даній справі, не уповноважена заявляти позовні вимоги про визнання за Запорізькою міською радою (позивача) права власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до частини 5 статті 220 ЦПК України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Підсумовуючи викладене, суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення заяви ОСОБА_1

Керуючись ст. 220 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги через суд першої інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: І.П. Соболєва