АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6477/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Зазначає, що ОСОБА_2 були внесені грошові кошти на рахунки ПАТ КБ «ПриватБанк», які після його звернення до відповідача, повернуті не були. Судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотань ОСОБА_2 про витребування доказів, не було повно досліджено обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, внаслідок чого суд дійшов безпідставного висновку про відмову в позові.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

КахрамановР.Н. в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір судом вирішений правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDNWFD900 вклад «Стандарт», відповідно до умов якого, ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок, відкритий в установі ПАТ КБ «ПриватБанк» (філія у м.Севастополі, Автономна Республіка Крим) грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США, на строк 366 днів, до 30 червня 2014 року включно, під 9% річних з періодом нарахування процентів 1 місяць. Для внесення суми вкладу банк відкрив клієнту особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.10-11).

Відповідно до п. 4 вказаного договору дія договору припиняється з виплатою позивачу всієї суми вкладу разом з процентами, які належать до сплати відповідно до умов договору.

13 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про розірвання договору банківського вкладу (а.с.19). Проте, ПАТ КБ «ПриватБанк» вказану заяву залишило без задоволення.

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 47 764,37 доларів США, з яких: 25 000,00 доларів США заборгованості за договором № SAMDNWFD900 від 30 грудня 2013 року, 1 615,07 доларів США - не нараховані проценти за період з 01 березня 2014 року по 17 листопада 2014 року, 328,08 доларів США - не нараховані проценти за період з 18 листопада 2014 року по 10 березня 2016 року, 19 298,62 доларів США - пеня (за подвійною обліковою ставкою НБУ) за період з 01 березня 2014 року по 10 березня 2016 року, 1 522,60 доларів США - 3% річних за період з 01 березня 2014 року по 10 березня 2016 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АКР та міста Севастополя, а тому надана позивачем довідка №21352400 від 26 липня 2014 року про відкриття банківських рахунків не є належним і допустимим доказом розміщення на указаних рахунках зазначеної суми коштів, оригіналу ж договору та квитанції про внесення коштів в розмірі 25 000,00 доларів США позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1 та 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Постановою Національного банку України № 260 від 06 травня 2014 року діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» була припинена.

Згідно з п. 5 вказаної Постанови Національного банку України, банки, у тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог, ОСОБА_2 було надано лише ксерокопії договору № SAMDNWFD900 вклад «Стандарт» від 30 грудня 2013 року та квитанції від 30 грудня 2013 року (а.с.10-12). Всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України оригінали вказаних документів суду не надані. Як пояснив представник позивача, останнім зазначені документи втрачені.

Суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги надану позивачем довідку № 21352400 від 26 липня 2014 року (а.с.13-14) про відкриття банківських рахунків та вважав, що вона не є належним і допустимим доказом розміщення на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів у розмірі 25 000,00 доларів США, оскільки відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя.

З урахуванням встановлених обставин суд був позбавлений можливості перевірити наявність вкладу на спірному депозитному рахунку та чи здійснювалися будь-які операції щодо зняття зазначених в позові коштів з вказаного вище рахунку.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів наявності грошових коштів на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до договору № SAMDNWFD900 вклад «Стандарт» від 30 грудня 2013 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 було надано дублікат чеку про внесення коштів відповідно до укладеного договору 30.12.2013 та виписку з карткового рахунку НОМЕР_2 за лютий 2014 року, які прийняті судом в порядку ч.2 ст.305 ЦПК України (а.с.229, 229-а).

Разом з тим, вказані документи не є належними та допустимими доказами в розумінні положень ст. ст. 58, 59 ЦПК України, які б підтверджували розмір вкладу та відсотків на теперішній час. Зазначений дублікат квитанції про внесення коштів та виписка з карткового рахунку НОМЕР_2 за лютий 2014 року не містять необхідних реквізитів, передбачених Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, та Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній, іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492.

Погоджуючись з висновками районного суду, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.61 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

З березня 2014 року територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою Російською Федерацією. Діяльність Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» внаслідок окупації була припинена, окупаційною владою фактично здійснена конфіскація частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - філія «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Також на окупованій території була утворена Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників», яка поза волею банку, замінив ПАТ КБ «ПриватБанк» за всіма зобов'язаннями, укладеними працівниками відокремленого підрозділу, на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, у тому числі, за договорами банківських вкладів(депозитів), та виконує зобов'язання за рахунок майна відповідача на окупованій території.

За таких обставин колегія суддів вважає, що належними та допустимими доказами розміщення на рахунках ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів, розміру вкладу та відсотків на теперішній час є оригінали укладеного між сторонами договору та фінансового документу, виданого ОСОБА_2, відповідно до вимог Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до тлумачення представником позивача норм права та до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції.

Суд розглянув справу у відповідності до вимог ст.ст. 10,11,60 ЦПК України в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які б могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав встановленою ту обставину, що 20 червня 2014 року між позивачем та Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» було укладено договір уступки прав.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження укладення такого договору.

Даний висновок не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, але його слід виключити з мотивувальної частини рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року шляхом виключення з його мотивувальної частини висновку про укладення між ОСОБА_2 та Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» договору уступки прав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення встановлений судом висновок, про те, що «20 червня 2014 року між позивачем та Автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» було укладено договір уступки прав».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль