АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-480/11 Номер провадження 22-ц/786/817/16Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Карнауха П. М., Кривчун Т.О.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю представника відповідача - адвоката Педяш С.І., представника позивачки - адвоката Шестакова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 травня 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги обгрунтовувала нормою ч.2 ст.405 ЦК України та обставинами розірвання шлюбу, непроживання відповідача у зазначеному житлі більше п'яти років.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 травня 2011 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа СГІРФ Лубенського МВ УМВС України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено.

Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 8 грн. 50 коп. судового збору, 37 грн. витрат з ІТЗ, а всього 45 грн. 50 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_6 Посилаючись на порушення норм матеріального та процессуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, проосив рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначав, що районним судом неправомірно застосовано ст. 405 ЦПК України, оскільки не взято до уваги, що відповідно до ч.1 ст.60, ч.5 ст. 61 СК України він є співвласником житлового будинку в АДРЕСА_1, а на зміст права власності не впливає місце проживання співвласника та місцезнаходження майна..

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони з 06.11.1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 05 лютого 2007 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області./а.с.10, 12/

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Засульської сільської ради від 19 вересня 2008 року, ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_1. /а.с. 8-9/

Відповідач ОСОБА_6 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 з 28 лютого 2003 року. /а.с. 7/

Задовольняючи позов та визнаючи відповідача на підставі ч.2 ст.405 ЖК України таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 місцевий суд виходив з відсутності відповідача в цьому житлі більше року без поважних причин, що підтверджується актом вуличного комітету від 18.11.2009 року та довідкою виконкому Засульської сільради від 05.08.2010р. /а.с. 14,15/.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України колишній член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності понад один рік без поважних причин.

Дана норма права передбачає право на особистий сервітут члена сім'ї власника житла, зокрема дружини(чоловіка) власника житла, якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності.

Тому при вирішенні заявленого спору місцевий суд мав перевірити, чи належало відповідачу як члену сім'ї позивачки ( її чоловіку), крім права користування спірним будинком, право власності, оскільки як з позовної заяви, так і з наявних у справі матеріалів, вбачається, що право власності на спірне житло позивачка оформила лишену 2008 році, ввівши будинок в експлуатацію, тоді як з відповідачем користувалися вказаним об'єктом з 1996 року, тобто протягом шлюбу.

Оформлення ОСОБА_4 права власності на будинок на своє ім.'я після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 не є достатнім доказом її особистої власності. Позивачем в розумінні ст.ст. 57, 58 ЦПК України не надано доказів, в який період на якій правовій підставі вона набула права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1, тоді як відповідач в апеляційній скарзі заявляє про спільну сумісну власність на вказаний будинок.

За наявності невирішеного спору щодо правового статусу вказаного житла - особистої чи спільної сумісної власності, висновок суду про втрату відповідачем права користування будинок на підставі ч.2 ст.405 ЦК України є передчасним.

Тому колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 п.п.3,4, ст.ст.314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 травня 2011 року - скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаційної карги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя Л.І. Пилипчук

Судді /підписи/ П. М. Карнаух

Т.О. Крвичун

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук