Справа № 524/8766/15-ц
02.02.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
Головуючого судді Кривич Ж.О.,
з участю секретаря Коваль Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,-
Позивач звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначає, що з 23 січня 2012 р. позивач працював у ФОП ОСОБА_2 водієм автотранспортних засобів та охоронцем за сумісництвом.
При звільненні мені позивачу видана трудова книжка, але не були проведені розрахунки по заробітній платі - за останні девять місяців роботи грудень 2014 р. серпень 2015 р. ФОП ОСОБА_2 не виплатив ОСОБА_1 заробітну плату у сумі 16 200,00 грн.
Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 16 200 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000, 00 грн.
Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених у позові, просила слухати справу за її відсутності та відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до наказу № 23/01-3-к від 23.01.2012 року прийнято на роботу ОСОБА_1 на посаду водія автотранспортних засобів та охоронця (по суміщенню) на умовах укладеного безстрокового трудового договору.
Наказом від 31.08.2015 року № 31/08-1-К звільнено ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів за суміщенням з 01.09.2015 року за згодою сторін на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.
При звільненні позивачу була видана трудова книжка, але не були проведені розрахунки зі ним по заробітній платі - за останні девять місяців роботи грудень 2014 р. серпень 2015 р. ФОП ОСОБА_2 не виплатив йому заробітну плату у сумі 16 200,00 грн.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін.
У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно зі ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У вересні 2015 р. позивач звернувся до відповідача з адвокатськими запитами щодо надання письмової довідки про суму нарахованої та виплаченої йому заробітної плати за період з 01 липня 2014 року по 31 серпня 2015 року включно. Але до цього часу відповіді на вказаний запит ним так і не отримано.
За таких обставин позивач позбавлений можливості розрахувати розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню на його користь з відповідача за весь період прострочення виплати заробітної плати.
26.11.2015 року суд своєю ухвалою витребував від відповідача відомості про суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року включно.
Усні звернення до ФОП ОСОБА_2 стосовно сплати заборгованості по виплаті заробітної плати залишаються відповідачем без реагування.
Згідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Також, суд бере до уваги те, що в результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 позивачу спричинено моральну шкоду, при визначенні розміру відшкодування якої слід враховувати зміст та суть позовних вимог, характер протиправних дій відповідача, характер і обсяг моральних страждань позивача, які пов'язані із погіршення стану його здоров'я, тимчасової втратою працездатності та іншими негативними наслідками.
Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відтак, враховуючи викладене і керуючись положенням наведеної правової норми, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Необхідно стягнути з відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 16 200 грн. 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. 00 коп.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп..
Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 16 200 грн.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. у повернення сплаченого судового збору.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом після подання заяви про перегляд рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м.Кременчука протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя