Номер провадження: 22-ц/785/4085/16
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Бабія А.П.

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 (діючої в інтересах ОСОБА_3) на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2016 року, -

встановила:

26.12.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та згідно редакції від 03 липня 2015 року просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0, 0576 га, за адресою АДРЕСА_1 (державний акт най право власності на земельну ділянку від 10.05.2012 року, кадастровий номер НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6. Ппісля його смерті відкрилась спадщина в тому числі на земельну ділянку площею 0, 0576 га. за адресою АДРЕСА_1.

Позивачка зазначала, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті батька та має право на отримання у власність в порядку спадкування за законом майно, яке належало йому.

Позивачка зазначала, що нотаріусом було їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що у нотаріальну контору необхідно надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, яких у неї немає.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В ході розгляду справи 22.03.2016 року третя особа ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0576 гектарів, за адресою АДРЕСА_1 оформленої на померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 державним актом серії НОМЕР_3 від 10 травня 2012 року.

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що отримана та оформлена за життя померлого ОСОБА_6 земельна ділянка має статус сумісно набутого майна, і вона набула на неї рівне з померлим право власності.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у судовому засіданні позов своєї довірительниці підтримала та просила задовольнити його в повному обсязі, у задоволені позову третьої особи просила відмовити, вказуючи на те, що спірна земельна ділянка була персональною винагородою померлого.

Представник відповідача ОМР у судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення на позовну заяву та заяву про розгляд справи у відсутності представника ОМР.

Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_4 - ОСОБА_7 у судовому засіданні первісний позов ОСОБА_3 визнав частково, а саме в частині визнання права власності за останньою на 1/2 частини земельної ділянки, позов ОСОБА_4 підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задоволений частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 0576 га, за адресою АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.05.2012 року, кадастровий номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності - задоволений.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 0576 га, за адресою АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.05.2012 року, кадастровий номер НОМЕР_1, оформлений на померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6,, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2, виданим повторно 24 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 3350.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належну йому 1 /З частку квартири АДРЕСА_2, яка належала померлому на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської Ради народних депутатів 29.07.1996 року за №4-9914, а також на земельну ділянку площею 0, 0576 га, за адресою: АДРЕСА_1, яка рішенням Одеської міської ради від 19.04.2012 року № 1930-VI була передана померлому у приватну власність для індивідуального будівництва, що підтверджується самим рішенням та Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_3.

У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом, одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_6 є його донька ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, а також цивільна дружина ОСОБА_4, що підтверджується рішенням колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 09.02.2016 року, яким встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до дня смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини.

В установлений законом строк, 25 квітня 2014 року ОСОБА_4, а 27 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулись до Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв'язку з чим державним нотаріусом було заведено спадкову справу № 397/2014 року, копія якої була витребувана судом.

07 жовтня 2014 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Ставнійчук А.О. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого ОСОБА_3 успадкувала 1/3 частку квартири АДРЕСА_2, після смерті свого батька ОСОБА_6.

Однак, постановою від 2 грудня 2014 року державного нотаріуса відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, через те, що за померлим не зареєстровано право власності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Як вбачається з листа, виданого Управлінням Держземагенства у м. Одесі Одеської області № 29-1505-0.11-5410/2-14 від 05.11.2014 року, за померлим ОСОБА_6 право власності (користування) на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради № 01-19/3871-09-02 від 15.10.2014 року, рішенням Одеської міської ради від 19.04.2012 року №1930- VI підтверджується, що земельна ділянка площею 0,0576 га, за адресою АДРЕСА_1 передана у приватну власність гр. ОСОБА_6 для індивідуального дачного будівництва.

10 травня 2012 року ОСОБА_6 Управлінням Держкомзему у м. Одесі було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_3, який до теперішнього часу є чинним та зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності зі ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після емері спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до норми ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_6 рішенням Одеської міської ради було передано у приватну власність вищевказану земельну ділянку, однак зареєструвати вказане право у відповідних органах реєстрації за життя він не встиг, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що це є підставою для визнання в судовому порядку права власності за позивачем ОСОБА_3 земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Між тим суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 має право на спадкування тільки 1/2 частину зазначеної земельної ділянки.

В обґрунтування висновку, що ОСОБА_3 має право на спадкування за законом після смерті батька 1/2 частини земельної ділянки, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_4 на момент приватизації померлим ОСОБА_6 спірної земельної ділянки проживала з останнім однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до норм ст.74 СК України, якщо чоловік та жінка проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 СК України (право спільної сумісної власності подружжя).

Відповідно до ст. 372 ЦК України, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними.

Факт спільного сумісного проживання третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 та ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по день смерті

останнього встановлений рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.02.2016 р., тому при поділі майна судом застосовуються положення ст.74 СК України, з урахуванням чинної на той час ч. 5 ст. 61 СК України.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по ? за кожною на земельну ділянку площею 0, 0576 га, за адресою АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.05.2012 року, кадастровий номер НОМЕР_1) після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок». Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і статті 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації особою спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Аналогічна правова позиція визначена у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015р. № 6-814цс15

Даних про те, що на спільній земельній ділянці збудований будинок, або інший об'єкт господарювання в матеріалах справи не має.

При таких даних у суду першої інстанції не було правових підстав для частково задоволення позову ОСОБА_3 та задоволення позову ОСОБА_4

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та часткової відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ухвалення в цій частині нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельноу ділянку площею 0, 0576 га, за адресою АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.05.2012 року, кадастровий номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 (діючої в інтересах ОСОБА_3)задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та часткової відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3- скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельноу ділянку площею 0, 0576 га, за адресою АДРЕСА_1, державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.05.2012 року, кадастровий номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

А.П. Бабій