У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Гордійчук С.О., Григоренко М.П.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на ухвалу Кузнецовського міського суду від 12 червня 2015 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про поворот виконання рішення Кузнецовського міського суду від 15 лютого 2013 року та додаткового рішення Кузнецовського міського суду від 19 лютого 2013 року, ухвалених у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

В січні 2014 року ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулося в суд із завою про поворот виконання рішення Кузнецовського міського суду від 15 лютого 2013 року та додаткового рішення цього ж суду від 19 лютого 2013 року, які були ухвалені у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Кузнецовського міського суду від 12 червня 2015 року у задоволенні заяви ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про поворот виконання судових рішень відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі заявник зазначав, що в судовому засіданні місцевого суду позивачка, будучи допитаною у справі в якості свідка, дала неправдиві показання про те, що їй не пропонувалася посада головного економіста, яку вона, незважаючи на те, що не написала відповідної заяви, мала намір зайняти. У справі відсутні докази, які б підтверджували те, що позивачка дійсно хотіла зайняти цю посаду.

В результаті неправдивих показань позивачка рішенням Кузнецовського міського суду від 15 лютого 2013 року була поновлена на роботі та на її користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. 19 лютого 2013 року це рішення в частині поновлення позивачки на роботі було допущено до негайного виконання. 10 квітня 2013 року у зв'язку з невиконанням вимог державного виконавця про поновлення ОСОБА_1 на роботі ДВС були заарештовані рахунки ПАТ „Промінвестбанк", що змусило банк 16 квітня 2013 року видати наказ № 1683-к про поновлення позивачки на посаді. Доказом примусового виконання банком судового рішення є також сплата виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Місцевий суд відмовив банку у задоволенні заяви про поворот виконання скасованих судових рішень лише на підставі того, що відносно ОСОБА_1 не було порушено кримінальної справи про дачу нею неправдивих свідчень. Однак чинне законодавство не передбачає обов'язку відповідача у разі скасування рішення суду, яке було виконано боржником, звертатися до правоохоронних органів із заявою про порушення відповідної кримінальної справи, оскільки згідно зі ст. ст. 380-382 ЦПК України, ст. 239 КЗпП України питання про поворот виконання рішення вирішується відповідним судом.

Покликаючись на ці обставини, заявник ухвалу місцевого суду вважав незаконною та необґрунтованою і просив апеляційний суд її скасувати та постановити у справі нову ухвалу про задоволення його заяви про поворот виконання судового рішення.

В запереченні на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ухвалу місцевого суду вважала законною та обґрунтованою і просила апеляційний суд залишити її без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 ст. 382 ЦПК України передбачено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Частиною 1 ст. 239 КзпП України визначено, що у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Таким чином, діючим законодавством України передбачено лише два випадки, за яких допускається поворот виконання судового рішення: 1) коли рішення суду ґрунтується на підроблених документах; 2) коли рішення суду ґрунтується на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Судом установлено, що в червні 2011 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ „Промінвестбанк" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а. с. 1-3 т. 1).

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Кузнецовського міського суду від 26 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 5 грудня 2011 року, ОСОБА_1 в задоволенні позову було відмовлено (а. с. 133-135, 169-170 т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 червня 2012 року рішення суду першої інстанції від 26 вересня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 5 грудня 2011 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а. с . 186-188 т. 1).

Рішенням Кузнецовського міського суду від 15 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 8 квітня 2013 року, позов ОСОБА_1 було задоволено. Позивачку поновлено на посаді начальника відділу по роботі з корпоративними клієнтами у роздрібному безбалансовому відділенні № 33 ПАТ «Промінвестбанк» та на її користь стягнуто 141 862, 85 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а. с. 177-184 т. 2). Додатковим рішенням цього ж суду від 19 лютого 2013 року рішення Кузнецовського міського суду від 15 лютого 2013 року в частині поновлення позивачки на роботі допущено до негайного виконання (а. с. 201-202, 246-247 т. 2).

10 квітня 2013 року державний виконавець пред'явив ПАТ „Промінвестбанк" вимогу про негайне поновлення ОСОБА_1 на роботі, після чого банк 16 квітня 2013 року видав наказ № 1683-к про поновлення позивачки на посаді, а державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження (а. с. 76-79 т. 3).

Тоді ж у квітні 2013 року банк виплатив ОСОБА_1 всю присуджену судом суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а. с. 80 т. 3).

Однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 8 квітня 2013 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а. с . 37-39 т. 3).

Остаточним рішенням апеляційного суду Рівненської області від 28 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 лютого 2014 року, рішення Кузнецовського міського суду від 15 лютого 2013 року та додаткове рішення від 15 лютого 2013 року були скасовані, а позивачці у задоволенні її позову відмовлено (а. с. 54-55, 160-161 т. 3).

В січні 2014 року ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулося в суд із завою про поворот виконання рішення Кузнецовського міського суду від 15 лютого 2013 року та додаткового рішення цього ж суду від 19 лютого 2013 року, що були ухвалені у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а. с. 63-66 т. 3).

Обґрунтовуючи свою заяву про поворот виконання судових рішень, банк посилався на те, що позивачка, будучи допитаною у справі в якості свідка, дала неправдиві показання суду про те, що при проведенні скорочення їй не пропонувалася посада головного економіста, яку вона, незважаючи на те, що не написала відповідної заяви, мала намір зайняти, та що ці неправдиві свідчення позивачки лягли в основу рішення Кузнецовського міського суду від 15 лютого 2013 року та ухвали апеляційного суду Рівненської області від 8 квітня 2013 року (а. с. 63-66 т. 3).

Проте з рішення Кузнецовського міського суду від 15 лютого 2013 року, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 8 квітня 2013 року, вбачається, що, задовольняючи позов ОСОБА_1 до ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, місцевий та апеляційний суди виходили з того, що при звільненні позивачки з роботи відповідачем не було запропоновано їй іншої наявної на той час у банку вакантної посади (а. с. 201-202, 246-247 т. 2).

З ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року видно, що ухвала апеляційного суду Рівненської області від 8 квітня 2013 року була скасована, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у зв'язку з тим, що, задовольняючи позов, суди не врахували, що на момент попередження ОСОБА_1 про вивільнення з роботи згідно із штатним розкладом філії «Відділення ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та переліку вакансій, відкритих у всій системі цього товариства, у період з 20 жовтня 2010 року по 30 травня 2011 року вакансій у вказаній філії не було. 29 листопада 2010 року позивачці було запропоновано зайняти у філії нововведену вакантну посаду головного економіста сектору по роботі з корпоративними клієнтами, від якої ОСОБА_1 відмовилася. Крім того, поновлюючи позивачку на посаді начальника відділу по роботі з корпоративними клієнтами у роздрібному безбалансовому відділенні № 33 ПАТ «Промінвестбанк» та стягуючи на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, суди не врахували того, що до свого звільнення ОСОБА_1 на цій посаді не працювала, а обіймала посаду начальника відділу по роботі з корпоративними клієнтами філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк у м. Кузнецовськ Рівненської області", яке наказом голови правління ПАТ «Промінвестбанк» № 192 о/с від 28 березня 2011 року було реорганізовано у Кузнецовське безбалансове відділення № 33 ПАТ «Промінвестбанк» і більше не існувало (а. с . 37-39 т. 3).

Як убачається з матеріалів справи, такі протилежні висновки з приводу законності звільнення позивачки з роботи зазначеними вище судами було зроблено не на підставі повідомлених позивачкою неправдивих відомостей або поданих нею підроблених документів, а на підставі письмових доказів (наказів, актів, даних про вакансії, інших довідок банку тощо), що були подані до суду самим відповідачем, яким (доказам) судами було дано різну (в т. ч. невірну) оцінку.

З остаточного рішення апеляційного суду Рівненської області від 28 листопада 2013 року, яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 лютого 2014 року, слідує, що рішення Кузнецовського міського суду від 15 лютого 2013 року та додаткове рішення від 15 лютого 2013 року були скасовані, а позивачці відмовлено у задоволенні позову у зв'язку з тим, що її звільнення відповідачем було проведено з дотриманням вимог законодавства про працю (а. с. 54-55, 160-161 т. 3).

Таким чином, зі змісту вказаних рішень не вбачається, що висновки про існування обставин, на підставі яких було задоволено позов ОСОБА_1, ґрунтувалися на завідомо неправдивих відомостях позивачки та що матеріали справи містять докази, які б свідчили про встановлення факту неправдивості пояснень позивачки чи підробку поданих нею документів.

Тому зважаючи на те, що даний спір випливає із трудових правовідносин, поворот виконання рішення по яких допускається лише у передбачених законом випадках, які у даній справі відсутні, місцевий суд, на переконання колегії суддів, дійшов цілком правильного висновку про те, що заява ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про поворот виконання судових рішень є безпідставною і задоволенню не підлягає.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відхилити.

Ухвалу Кузнецовського міського суду від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: