АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/3986/16 Головуючий 1-ї інстанції Подус Г.С.
Справа № 2-638/519/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Бобровського В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання іпотеки припиненою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_3 про визнання іпотеки припиненою.

В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу він є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Дана квартира була придбана ним у ОСОБА_5. В свою чергу ОСОБА_5 придбав спірну квартиру у ОСОБА_3

У лютому 2012 року на його ім'я надійшли вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про погашення заборгованості, а також суми пені на загальну суму 467 831,99 доларів США та звільнення житлового приміщення, з яких стало відомо, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 уклала з Банком нотаріально оформлений договір іпотеки, предметом якого і стала однокімнатна квартира № 134 за вказаною адресою.

Проте, факт відсутності заборони відчуження або арешту зазначеної квартири підтверджено Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 27 грудня 2010 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк» проти позову заперечував з посиланням на те, що правовідносини з іпотеки не припинялись.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що 05 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір споживчого кредиту № НОМЕР_1, згідно з умовами якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 42 000 доларів США зі сплатою 10,5 % річних за користування кредитом, терміном до 05 жовтня 2028 року (а.с.51-59).

В забезпечення виконання зобов'язань того ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений 05 жовтня 2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрований за № 3513, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_1 236 000 грн. (а.с.21-23).

Постановою господарського суду Харківської області від 22 листопада 2010 року фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3Є.) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.60-62).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14 грудня 2010 року зобов'язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зняти заборону відчуження об'єкта нерухомості та вилучити запис із Державного реєстру іпотек щодо квартири АДРЕСА_1.

16 грудня 2010 року арбітражним керуючим ліквідатором боржника ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_7 було продано вказану квартиру ОСОБА_5 (а.с.16).

27 грудня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 (а.с.7-8).

Відповідно до п. 5 договору купівлі-продажу квартири вбачається, що квартира належить продавцю на праві приватної власності, продавець гарантує, що зазначена квартира на момент укладання договору дійсно належить йому на праві приватної власності, нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного фонду не передана, не відчужена іншим способом, не передана в іпотеку, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 27 грудня 2010 року.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10 лютого 2011 року ухвалу господарського суду Харківської області від 14 грудня 2010 року скасовано (а.с.60-61).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07 серпня 2011 року постанову господарського суду Харківської області від 22 листопада 2010 року скасовано, провадження у справі припинено, у зв'язку з чим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 повторно внесено запис про обтяження іпотекою спірної квартири.

Вказані обставини встановлені рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 квітня 2012 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2012 року залишене без змін (13-20).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що реалізація предмета іпотеки не припиняє іпотеку, тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет іпотеки до іншої особи. У разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом, однак він не має права без згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки.

Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Матеріали справи свідчать, що квартира, яка була предметом іпотеки за спірним договором іпотеки, укладеним між боржником та банком, відчужена в процесі ліквідаційної процедури боржника.

Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» при проведенні процедури банкрутства, яка регулюються спеціальним Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», розпорядження майном, у тому числі заставленим, здійснює ліквідатор - арбітражний керуючий, при цьому отримання згоди від іпотекодержателя на відчуження майна законом не встановлено.

Сторонами по справі не оскаржується, що реалізація квартири АДРЕСА_1 була здійснена в межах здійснення ліквідаційної процедури та ліквідатором було здійснено продаж квартири на підставі договору купівлі-продажу.

В правових позиціях, викладених в постанові Верховного Суду України № 6-58 від 26 червня 2013 року зазначено, що згідно зі статтею 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається ( пункт 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ).

При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не передбачено.

Крім цього в зазначеній постанові Верховний суд України посилаючись на вимоги частини другою статті 388 ЦК України зазначає, що майно, не може бути витребувано від набувача, якщо воно було продане у порядку, установленому для виконання судових рішень.

Згідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України вказане судове рішення Верховного Суду України , яке прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції ,одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Згідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється в разі примусового продажу заставленого майна.

Статтею 50 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на зазначене, судова колегія дійшла висновку, що рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від -3.09.2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 243,60 грн., при подачі апеляційної скарги у розмірі 276,96 грн., при подачі касаційної скарги у розмірі 292,32 грн., а всього 803,88 грн. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк» (а.с. 1, 120, 170)..

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Визнати припиненою іпотеку, що виникла на підставі договору іпотеки укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 посвідченого 05 жовтня 2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрований за № 3513, предметом якого є однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 803,88 грн. (вісімсот три гривні 88 коп.).

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді