Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/9056/15-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 39 Доповідач Худяков А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

Григорусь Н.Й.,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 31 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Житомирської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини

в с т а н о в и л а:

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 31 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість постановленого рішення, порушує питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем невірно обраний спосіб захисту цивільного права, оскільки він не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Такий висновок суду є правильним, оскільки відповідає вимогам закону і ґрунтується на матеріалах справи.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла дружина позивача ОСОБА_5 у зв'язку з чим відкрилась спадщина, і в тому числі на 24/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1

ОСОБА_2 в позовній заяві вказував на те, що на момент смерті ОСОБА_5 знаходився із нею в шлюбі та постійно проживав і проживає в частині будинку АДРЕСА_1, яка згідно договору дарування належала померлій.

Як вбачається із змісту позовної заяви, ОСОБА_2 просив суд встановити факт прийняття спадщини, а саме спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5, належної їй на день смерті 24/100 будинку АДРЕСА_1

Згідно договору дарування від 30.05.1990 року обдарована ОСОБА_5 прийняла в дар від матері ОСОБА_6 24/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, а, відтак набула право власності на вказану частину будинку (а.с.15-16).

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач не довів в судовому засіданні про те, що постійно проживав із спадкодавцем в спірній частині будинку на час відкриття спадщини.

Крім того, приватним нотаріусом Ковалевським А.В. 03 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, про що свідчить відповідна постанова, яка позивачем не оскаржувалась.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_2 не подав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для встановлення факту прийняття спадщини, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, навівши відповідні мотиви.

Відповідно до частини 4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність судового рішення не впливають. Судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовані норми матеріального права.

Порушень судом норм процесуального права не встановлено. Висновки суду відповідають обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених в скарзі, немає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді