Справа № 151/218/16-ц
Провадження № 2/151/116/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016 року

Чечельницький районний суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Задорожного В.П.

при секретарі Бондаренко В.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Чечельник цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ,-

ВСТАНОВИВ :

10 березня 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 15 468. 98 грн та моральної шкоди в сумі 10 000 грн завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обгрунтовує тим, що 08.01.2013 року близько 9 години 30 хвилин в с. Білий Камінь неподалік автобусної зупинки при русі його з дружиною автомобілем НОМЕР_1 в напрямку м. Бершадь, у зустрічному напрямку автомобіль Тойота-Авенсіс, державний номер НОМЕР_2 яким керував ОСОБА_3 допустив зіткнення в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок зіткнення позивачу в автомобілі було пошкоджено: деформовано передній бампер, ліве переднє крило та розбита фара. Відновлюючий ремонт автомобіля згідно з розрахунку становить 15 468 грн 98 коп (а.с. 7). Моральна шкода полягає у психічних переживаннях під час ДТП , порушення звичайного стану життя та незручностях і оцінюється в 10 000 гривень.

Протиправність дій відповідача підтверджується висновком від 10.01.2013 року, копіями схеми пригоди та довідкою № 80963702 про ДТП (а.с. 8-9; 11; 14) в якій зазначено, що за фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП на ОСОБА_3 за № АВ1 № 293741. Юридичною підставою для задоволення позову позивач посилається на вимоги ст. 1187 та 1192 ЦК України вказуючи, що неодноразово протягом трьох років пропонував відповідачу врегулювати спір мирним шляхом.

22 березня 2016 року позивач в заяві про уточнення позовних вимог збільшив суму в частині стягнення моральної шкоди до 80 000 грн та стягнення судових витрат в сумі 1929 грн 21 коп. (а.с. 1; 20).

Відповідач ОСОБА_3 в своїх письмових заявах просить суд розглянути справу в його відсутності, відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог по мотивах зазначених в запереченні (а.с. 48-49), просить суд звернути увагу, що підставами відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду відповідно до ст. 1166, 1167 ЦПК України є наявність вини особи. Така вина відповідно до ст. 217,221,124 КУпАП не встановлена постановою райсуду, відносно будь-кого з учасників ДТП. Крім того постановою Чечельницького районного суду Вінницької області від 15.06.2013 року встановлено, що саме дії ОСОБА_1 не дали можливості встановити фактичного винуватця ДТП. Отже ДТП сталося за участю двох транспортних засобів які є джерелом підвищеної небезпеки. Вину жодного з учасників ДТП встановлено не було.Пленумом Верховного суду України у пункті 3 постанови №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" надані роз"яснення, відповідно до яких при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди-жоден з них не має права на відшкодування. Довідка від 12.02.2016 року видана ОСОБА_4 є недопустимим доказом відповідно ст. 59 ЦПК України оскільки такої посадової особи як ОСОБА_4 у відділенні ДАІ Чечельницького РВ УМВС України у Вінницькій області не існує, в журналі вихідної кореспонденції зазначена довідка не реєструвалася, а адміністративний протокол серії АВ1 № 293741 (що фігурує в тесті цієї довідки) складено на іншу особу за інше правопорушення.

Також відповідач ОСОБА_3 відповідно до ст. ст. 256,257,261,267 ЦК України просить застосувати положення ч.4 ст. 267 ЦК України відповідно до якого сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмовлення у позові. Оскільки зміст позовної заяви та додатків до неї беззаперечно вказує на те, що про нанесення його транспортному засобу ушкодження він дізнався в день вчинення ДТП (08.01.2013 року). З цього ж дня він вважає відповідача винним у цій пригоді, а відповідно і в порушенні його права.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його дружини ОСОБА_5 які повідомили, що відповідач ОСОБА_3 не впорався з керуванням у зв"язку з поганими погодніми умовами, недостатньо розчищеною дорогою, виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення із стоячим автомобілем позивача. ОСОБА_3 зразу ж визнав свою вину, запевнив, що відшкодує всі збитки. Очевидцями ДТП були начальник ВДАІ Чечельницького району ОСОБА_6 який випадково рухався позаду водія ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які їхали до Бершаді і опинилися позаду автомобіля ОСОБА_5. При ОСОБА_6 ОСОБА_3 запевнив, що відшкодує збитки тому домовились не інформувати ВДАІ про скоєння ДТП та залишили місце пригоди.

Наступного дня ОСОБА_3 відмовився відшкодовувати завдану шкоду позивачу, тому 09.01.2013 року ОСОБА_5 звернувся з письмовою заявою до чергової частини райвідділу та просив скласти протокол про адміністративне правопорушення. Замість протоколу працівник ДАІ ОСОБА_9 склав висновок з яким він не погоджується і оскаржував в суді, але постановою Чечельницького районного суду від 15.04.2013 року в скасуванні висновку та зобов"язанні скласти протокол про адміністративне правопорушення йому було відмовлено.

Свідок ОСОБА_6 підтвердив, що рухаючись в смт. Чечельник бачив місце ДТП після зіткнення автомобілів ОСОБА_5 з ОСОБА_3, але оскільки вони домовились про складання європротоколу, а пошкоджень водії не отримали, були в тверезому стані, то вони за обоюдною згодою, покинули місце пригоди без виклику працівників ДАІ. Ніхто з працівників ДАІ протоколу по ст. 124 КУпАП на ОСОБА_3 не складав, а з довідкою трохи поспішили завчасно склали.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8. також повідомили. що учасники ДТП ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мирно розїхалися без виклику працівників ДАІ.

Свідок ОСОБА_9 (на той час інспектор ВДАІ) пояснив, що 09.01.2013 року за дорученням заступника начальника Чечельницького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_10 провів перевірку заяви позивача ОСОБА_1 під час якої відібрав пояснення у ОСОБА_1, ОСОБА_3, оглянув автомобіль марки Фольксваген-Пасат ОСОБА_1 та автомобіль марки Тойота-Авенсіс ОСОБА_3 на яких виявив пошкодження, склав схему пригоди зі слів ОСОБА_1 та зі слів ОСОБА_3 (кожного окремо) і прийшов до висновку, що встановити винних у цій дорожньо-транспортній пригоді неможливо, оскільки після пригоди вказана ділянка дороги, на якій відбулося зіткнення автомобілів, була прочищена дорожнім грейдером і слідів від руху автомобілів не залишилося, а лише з показів учасників дорожньо-транспортної пригоди зробити висновок про винуватість будь-кого у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, було неможливо. Тому було складено висновок про неможливість встановлення винуватця вказаної дорожньо-транспортної пригоди, який був вручений ОСОБА_1 (а.с. 11).

Свідок ОСОБА_10 підтвердив покази ОСОБА_9, щодо надання йому доручення на перевірку заяви ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що довідка за № 80963707 про дорожньо-транспортну пригоду складена ним від 12.02.2016 р. є підтвердженням факту ДТП складена вона на підставі облікової картки ДТП, електронний варіант якої вноситься в національну базу, таку картку склав працівник Чечельницького ДАІ ОСОБА_11 тому в довідці немає його власних даних, а тільки та інформація яка зазначена в картці. Чи є протокол на ОСОБА_3 за даною подією йому не відомо (а.с. 14, 120-122).

Свідок ОСОБА_12 на час ДТП старший інспектор Чечельницького ДАІ підтвердив, що в його обов"язки входить адмінпрактика, але сам не заповнював облікову картку по факту даного ДТП, очевидцем даної аварії не був, протоколу ні на кого з учасників ДТП ОСОБА_1 чи ОСОБА_3 не складав і таких протоколів не бачив.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що облікову картку на дане ДТП виявив не підписаною на своєму робочому місці та підписав її , вона була вже підписана і начальником ДАІ ОСОБА_6, картку ймовірно заповнив ОСОБА_12, оскільки він відповідає за адмінпрактику. Сам також адінпротоколу по ст. 124 КУпАП на ОСОБА_3 не складав і йому не відомо чи такий протокол кимось складався.

Із матеріалів справи суд встановив, що висновок від 10.01.2013 року, копії схеми пригоди, довідка про ДТП № 80963707 (а.с. 8,-9, 11,14) , відповідають і узгоджуються з показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9. та непротирічить твердженням самого позивача ОСОБА_1

Довідка про ДТП, картка обліку ДТП (14, 120-122) відповідають показам ОСОБА_4, ОСОБА_6. ОСОБА_11 та ОСОБА_13

Із постанови Чечельницького районного суду Вінницької області від 15.04.2013 року по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Чечельницького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_14М, інспектора ВДАІ Чечельницького РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_9 про скасування висновку про результати розгляду звернення та зобов"язати скласти протокол про адміністративне правопорушення, суд вбачає, що ОСОБА_1 з таким позовом звернувся 13.03.2013 року і суд в задоволенні даного адміністративного позову відмовив. Зазначена постанова набрала законної сили 15.04.2013 року оскільки відповідно до ч.2 ст. 171-2 КАС України по такій категорії справ рішення місцевого загального суду як адміністративного суду є остаточним і оскарженню не підлягає. Тобто на час винесення постанови позивач ОСОБА_1 знав про відсутність протоколу про адмінправопорушення вчиненого ОСОБА_3 і суд в постанові вказав, що саме непослідовні дії позивача (08.01.2013 року зразу після ДТП згода не притягувати до адміністративної відповідальності ОСОБА_3, а наступного дня 09.01.2013 року вже вимога притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності) і не дали можливості інспектору ВДАІ ОСОБА_9 встановити фактичного винуватця. цього ДТП.

Із оглянутого в судовому засіданні адміністративного матеріалу, щодо ОСОБА_15 в порушенні ст. 130 КУпАП суд встановив, що саме відносно нього складений такий протокол серія АВ 1 № 293741 (який вказано в довідці від 12.02.2016 року про ДТП нібито складеного по ст. 124 КУпАП щодо ОСОБА_3Г.) і постановою судді від 01.02.2013 року ОСОБА_15 визнано винним С.Г. та піддано сорока годинам громадських робіт.

Згідно заяви відповідача ОСОБА_3 та листа заступника начальника ГУНП у Вінницькій області суд встановив, що при оформленні адмінматеріалів за фактом ДТП від 08.01.2013 року співробітниками ВДАІ Чечельницького району до картки обліку дорожньо-транспортної пригоди були внесені недостовірні відомості щодо причин її скоєння (а.с. 127-128).

Таким чином, відповідно до вимог ст. ст. 1166,1167,1187,1192 ЦК України підставами відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду є наявність вини особи. Оскільки позивач ОСОБА_1 не довів в судовому засіданні вину відповідача ОСОБА_3 в ДТП, то даний позов є необгрунтованим.

Відповідно до заяви позивача ОСОБА_1 (а.с. 98) згідно ст. 261 ЦК України позивач просить визнати початок перебігу строку позовної давності з 12.02.2016 року, а саме з моменту коли було встановлено про особу, яка порушила його права та законні інтереси. В той же час далі ОСОБА_1 просить поновити даний строк. В назві заяви указано про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними та поновлення строку. В тексті заяви ніяких причин пропущення строку не вказано. Тому дане клопотання як незрозуміле, не логічне та необгрунтоване на законі не підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_3 в запереченні просить застосувати ч.4 ст. 267 ЦК України згідно з якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до висновків Верховного суду України у цивільних справах за II півріччя 2015 року в підрозділі 1.3 Спори щодо відшкодування майнової та або моральної шкоди в п. 1.3.4 зазначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

День дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано майнової та моральної шкоди, є, як правило, тим днем, коли позивач довідався про порушення свого права та про особу, яка його порушила і саме із цього часу в нього виникло право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди, так і до страхової компанії, відповідального за останнього (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-309цс15).

Тобто перебіг позовної давності по даному спору почався в день дорожньо-транспортної пригоди 08.01.2013 року і ОСОБА_1 в той же час достоменно дізнався про порушення свого права та про особу ОСОБА_3 яка його порушила.

Пояснення ОСОБА_1, що три роки пропонував відповідачу врегулювати спір мирним шляхом і весь цей час добивався складання адміністративного протоколу на ОСОБА_3 по ст. 124 КУпАП , суд вважає не поважними причинами пропущення позовної давності і порушене право не підлягає захисту, в зв"язку з спливом строку позовної давності.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Ковенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570/04 у справі "ВАТ Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства") .

Керуючись ст. ст. 3,10, 60,209,213-215,ЦПК України, ст. 261,267,1166,1167,1187,1192 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений 03 червня 2016 року.

Суддя :