АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5058/16 Справа № 180/588/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Черкас Є.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності,-

ВТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, в якій просив визначити в натурі у спільній частковій власності частки співвласників: ОСОБА_2 - 19/20 та ОСОБА_3 - 1/20 у домоволодінні № 19 по вул. Комуністичній в м. Марганець Дніпропетровської області та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та вважати належними на праві особистої приватної власності: ОСОБА_2 в цілому житловий будинок, позначений на плані літерою «Б», погріб, позначений на плані літерою «В», літній душ, позначений на плані літерою «Г», туалет, позначений на плані під літерою «Д», літню кухню, позначену на плані під літерою «Ж», що розташовані за адресою вул. Комуністична, № 19 в м. Марганець Дніпропетровської області; ОСОБА_3 в цілому недобудований житловий будинок готовністю 36%, позначений на плані під літерою «Е», що розташований за адресою вул. Комуністична, № 19 в м. Марганець Дніпропетровської області; стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду (а.с.6-11): домоволодіння № 19 по вул. Комуністичній в м. Марганець Дніпропетровської області складається з:

- житлового будинку, 1978 року, позначений на плані під літерою «Б»,

- недобудованого житлового будинку, 1994 року, позначеного на плані під літерою «Е», 36% готовності,

- сараю глинобитного шлакоблочного, 1958 року, позначеного на плані під літерою «А1»,

- погрібу, позначеного на плані під літерою «В»,

- туалету, позначеного на плані під літерою «Д»,

- літнього душу, позначеного на плані під літерою «Г»,

- літньої кухні, позначеної на плані під літерою «Ж»

- споруд (водопровід, огорожі, замощення).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 березня 2015 року (а.с.64-66):

- ОСОБА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності 19/20 часток домоволодіння № 19 по вул. Комуністичній в м. Марганець Дніпропетровської області на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння, б/н, видане Виконавчим комітетом Марганецької міської Ради народних депутатів Дніпропетровської області 08 вересня 1981 року на підставі рішення виконкому № 223 від 22 квітня 1980 року (а.с.4), свідоцтва про право на спадщину № 1568, видане державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори 27 квітня 1983 року (а.с.5)

- ОСОБА_3 належить на праві приватної спільної часткової власності 1/20 частка зазначеного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 31 січня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, та зареєстрованого в реєстрі за № 260. Згідно вказаного договору ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 1/20 частину цього домоволодіння та за цим договором в користування набувача входить: недобудований житловий будинок цегловий, позначений на плані під літ» Е» - 36% готовності розміром житлової площі 30 кв.м., споруди (а.с.63).

Згідно договору конкретного користування від 18 листопада 1980 року (а.с.44-45), посвідченого державним нотаріусом Томаківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1392, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, володіючи в нерівних частках домоволодінням, яке розташоване в м. Марганець, вул. Комуністична, 19, встановили порядок користування вказаним домоволодінням, а саме:

- в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_5 входить житловий будинок літ.А-1, сарай літ.А-2, водопровід № 5, 1/2 частина огорожі № 1, замощення П-У, огорожі 2,3, погріб літ. В, туалет літ. Д, літній душ літ. Г, що складає 19/20 часток домоволодіння;

- в користування ОСОБА_6 входить: житловий будинок літ. А, водопровід № 4, 1/2 частина огорожі № 1, сарай літ. Б, що складає 1/20 частину домоволодіння.

31 січня 2004 року ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила 1/20 частину домоволодіння, розташованого в м. Марганець Дніпропетровської області по вул. Комуністичній, 19, на земельній ділянці розміром 1735 м. кв. Згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_3 отримала в користування недобудований житловий будинок цегловий, позначений на плані під літ «Е» - 36% готовності розміром житлової площі 30 кв.м., споруди.

Отже, на час розгляду цивільної справи сторони користуються чинним договором конкретного користування від 18 листопада 1980 року, відповідно до якого ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановили порядок користування домоволодінням, яке розташоване в м. Марганець, вул. Комуністична, 19. Для ОСОБА_3 вказаний договір конкретного користування є обовязковим відповідно до вимог ч.3 ст.358 ЦК України.

Відповідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

До набрання чинності Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року №435-ІV, відносини, що виникали з приводу спільної часткової власності, регулювалися Цивільним кодексом Української РСР (1963 року), а згідно ст.113 вказаного кодексу володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір вирішується судом. Кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки має право на доходи від спільного майна, відповідає перед третіми особами по зобовязаннях, повязаних з спільним майном, і повинен брати участь у сплаті всякого роду податків і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна. Кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні.

Відповідно до ст.118 вказаного Кодексу, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обовязкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок.

Крім того, статтею 358 ЦК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обовязковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Аналіз вказаної статті показує, що поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності і юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Закон встановлює обовязкову вимогу щодо укладення договору поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, у письмовій формі з нотаріальним посвідченням.

Отже, необхідною умовою припинення права спільної часткової власності за ст.367 ЦК України є поділ спільного майна в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, а також укладення і нотаріальне посвідчення договору поділу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивач просить припинити право спільної з відповідачем часткової власності у домоволодінні по вул. Комуністичній, 19 в м. Марганець Дніпропетровської області на підставі ст.367 ЦК України без вимоги про поділ майна між співвласниками, й зазначає, що виділяти в натурі належні йому та відповідачу частки немає потреби, оскільки вони вже виділені. При цьому в судовому засіданні представник позивача звернув увагу суду на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 квітня 2015 року (а.с.72), згідно якого у графі «Додаткові відомості» зазначено, що «19/20 частин складається з житлового будинку під літерою Б, погріб під літерою В, літній душ під літерою Г, літня кухня під літерою Ж та споруди.

Суд не вважав даний запис в графі «Додаткові відомості» належним доказом поділу майна в натурі між співвласниками, оскільки витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не містить посилання на підставу внесення в графу «Додаткові відомості» інформації щодо складу 19/20 частин домоволодіння № 19 по вул. Комуністичній в м. Марганець Дніпропетровської області, які належать ОСОБА_2, і позивачем не надано суду інших доказів того, що домоволодіння № 19 по вул. Комуністичній в м. Марганець Дніпропетровської області поділене в натурі, і між сторонами укладено договір про поділ зазначеного нерухомого майна.

Суд не приймав до уваги та відхилив доводи представника відповідача, що домоволодіння № 19 по вул. Комуністичній в м. Марганець Дніпропетровської області фактично поділене між співвласниками, а отже право спільної часткової власності відповідно з вимогами ст.367 ЦК України вважається припиненим.

З вказаною позицією суд не погодився, оскільки відповідачем також не доведено факт поділу майна в натурі. Матеріали цивільної справи містять лише договір конкретного користування від 18 листопада 1980 року, відповідно до якого ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановили порядок користування домоволодінням № 19 по вул. Комуністичній в м. Марганець. Договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності не є підставою для припинення права спільної часткової власності.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість і взаємний звязок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що оскільки майно, яке перебуває у спільній частковій власності позивача та відповідача, не поділено, й позивачем не наведено інших підстав для припинення права спільної часткової власності, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при ухваленні рішення по справі вказав на положення ст. 367 ЦК України, які передбачають поділ майна між співвласниками у спільній часткові власності, але не зазначив на норму закону, яка передбачає поділ майна співвласників, яке вже є поділеним і конкретно визначеним за кожним співвласником за нотаріально посвідченими правочинами та правовстановлюючими документами, виданими органами місцевого самоврядування, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом вірно застосовані норми матеріального права, та вірно встановлено, що позивачем не надано доказів, щодо фактичного поділу нерухомого майна в натурі .

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці доводи не спростовують висновків суду та фактично зводяться до переоцінки доказів.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права, а тому, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Ж.І. Максюта

ОСОБА_7