Справа № 742/1760/15-ц Провадження № 22-ц/795/456/2016 Головуючий у I інстанції -Бездідько В. М. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Бечка Є.М., Острянського В.І.,

при секретарях - Зіньковець О.О., Шапко В.М.,

за участю ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року по справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ «Бізнес Ріелт Консалтинг», ТОВ «Грант Альянс», ТОВ «Атон-Плюс», ТОВ «Торгівельно-промислова компанія Альянс-Агро», ТОВ «Європа Мікс», ТОВ «Грант», ТОВ «Телерадіокомпанія Галактика Плюс», ТОВ Спеціалізоване мисливське господарство «Вепр», ТОВ «Монолітно-каркасне будівництво», ТОВ «Ліга 2», Міжнародної комерційної компанії «Аксаком ЛТД» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та поділ спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року первісний позов задоволено повністю: визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири № 24 загальною площею 64,5 кв.м в будинку АДРЕСА_1; на 1/2 частину будинку АДРЕСА_3 та на 1/2 частину транспортного засобу марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу незаконними, їх скасування та поділ спільного сумісного майна подружжя відмовлено.

Додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 16 січня 2016 року вирішено питання розподілу судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, вважаючи судове рішення незаконним та постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити заявлений нею позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції належним чином не з'ясував правового режиму набутого за час перебування сторін у шлюбі майна, не визначив обсягу статутного капіталу, майна та доходів товариств, засновником та власником яких був і залишається позивач ОСОБА_3 Заявник зазначає, що товариства були засновані за їх спільні кошти, в зв'язку з чим вона має повне право на частину прибутку, що підтверджено правовою позицією в рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012.

Також вказує, що ОСОБА_3, укладаючи угоди про продаж спільної власності, діяв всупереч інтересів сім'ї та без її, як співвласниці, згоди, всупереч інтересів неповнолітніх дітей без належного дозволу органів опіки та піклування, проте вказані обставини районним судом до уваги прийняті не були.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_3 звертався з позовом, в якому, уточнивши та збільшивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, просив провести розподіл спільного майна подружжя і визнати за ним право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; 1/2 частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_3, та 1/2 частину транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1.

ОСОБА_1 зверталась із зустрічним позовом, в якому, уточнивши та збільшивши в ході розгляду справи свої вимоги, просила визнати незаконним та скасувати договори купівлі-продажу:

- квартири АДРЕСА_4; земельної ділянки площею 0,3853 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована в с. Хлепча, Васильківського району, Київської області; земельної ділянки площею 0,4 га, кадастровий номер НОМЕР_8, що розташована в урочище «Під Шаянкою», с. Шаян, Хустського району, Закарпатської області; земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що розташована по АДРЕСА_5; земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована по АДРЕСА_6; земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_7, що розташована по АДРЕСА_5; земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована по АДРЕСА_6; об'єктів нерухомості, укладених між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_3, які розміщені в с. Дідівці та с. Єгорівка, Прилуцького району, Чернігівської області; автомобіля марки «Mercedes Benz S500» д.н.з. НОМЕР_3;

визнати за нею право власності на 1/2 частину: 1/2 частини будівельних матеріалів незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_5; 1/4 частини квартири АДРЕСА_4; 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_7, Переволочнянська сільська рада, автодорога Київ-Суми; 1/2 частини трьох котеджів, незавершених будівництвом, за адресою: Закарпатська область, Хустський район, с. Шаян, будинки без номеру; 1/2 частини садового будинку АДРЕСА_8; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,3853 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Хлепча; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,4 га, кадастровий номер НОМЕР_8, що розташована в урочище «Під Шаянкою», с. Шаян, Хустського району, Закарпатської області; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,08 га, кадастровий номер НОМЕР_6, що розташована по АДРЕСА_5; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_5, що розташована по АДРЕСА_6; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_7, що розташована по АДРЕСА_5; 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована по АДРЕСА_6; 1/2 частини об'єктів нерухомості, що розміщені в селах Дідівці та Єгорівка, Прилуцького району, Чернігівської області та незаконно переоформлені на СТОВ «Богданівське»; 1/2 частини автомобіля марки «Mercedes Benz S500» д.н.з. НОМЕР_9 та інше майно;

визнати за нею право власності на 1/2 частину статутних капіталів та майна: Міжнародної комерційної компанії «Аском ЛТД»; ТОВ «Грант Альянс», внесок ОСОБА_3 до статутного фонду 1092450 грн.; благодійної організації «Прилуцький благодійний фонд «Європа»; ТОВ «Атон-Плюс», внесок ОСОБА_3 до статутного фонду 6428 грн. 25 коп.; ТОВ «Інвест Груп», внесок ОСОБА_3 до статутного фонду 5125 грн.; ТОВ «Фірма Віка»; ТОВ «Європа Мікс»; ТОВ «Грант»; ТОВ «Телерадіокомпанія «Галактика Плюс»; ТОВ Спеціалізоване мисливське господарство «Вепр»; ТОВ «Монолітно-каркасне будівництво»; ТОВ «Атон Плюс»; ТОВ «Ліга 2» та на прибуток від діяльності зазначених товариств;

визнати за нею право власності на 1/2 частину об'єктів нерухомості: ТОВ Спеціалізованого мисливського господарства «Вепр», ТОВ «Монолітно-каркасне будівництво», ТОВ «Атон-Плюс», ТОВ «Ліга ІІ», ПП «Ветті» та на 1/3 частку прибутку від діяльності підприємства, ТОВ «Виробниче підприємство «Пожспецмаш» та «Торговий дім «Прилуцький завод протипожежного і спеціального машинобудування». Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що вищевказане рухоме та нерухоме майно було придбане за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3, тому майно є спільним сумісним майном подружжя, і її частка в ньому становить 1/2 частину.

Задовольняючи заявлені ОСОБА_3 вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи було встановлено факт придбання спірного майна - квартири АДРЕСА_2, будинку по АДРЕСА_3 та автомобіля ВАЗ 21099 д.н.з НОМЕР_1 подружжям під час шлюбу, яке у відповідності до вимог ст.ст. 60, 61 СК України є об'єктом спільної сумісної власності, а отже право власності на 1/2 їх частину було визнано за ОСОБА_3, оскільки це майно оформлено на його дружину.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 в частині визнання правочинів незаконними та їх скасування, суд першої інстанції послався на дотримання ОСОБА_3 вимог ч. 3 ст. 65 СК України при відчуженні майна та неправильно обраний спосіб захисту порушеного права з боку ОСОБА_1 Відмовляючи в задоволенні вимог про визнання статутного капіталу та майна господарських товариств об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, районний суд зазначив, що ОСОБА_3 вийшов зі складу засновників ТОВ «Грант Альянс» та ТОВ «Антон-Плюс», ОСОБА_1 є однією із засновників ТОВ «Інвест Груп», засновником ПП «Ветті», а отже нею не доведено наявність порушеного права. Належних і допустимих доказів на підтвердження інших своїх позовних вимог ОСОБА_1 суду надано не було.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

По справі встановлено, що з 15 жовтня 2004 року по 25 березня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва (т. 1 а.с. 5, 25).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - дочок ОСОБА_9, 2005 року народження, та ОСОБА_7, 2010 року народження (т. 1 а.с. 31, 32).

Під час шлюбу сторонами було придбано наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу від 24 лютого 2005 року, де покупцем була ОСОБА_1, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВО № 443076 (т. 1 а.с. 6-8);

- будинок АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2007 року, де покупцем була ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 159). На укладення вказаного договору було надано згоду її чоловіка ОСОБА_3, що підтверджується його відповідною заявою від 29 травня 2007 року (т. 1 а.с. 160);

- автомобіль марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1, який у відповідності до повідомлення начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з 12 серпня 2009 року та станом на 11 червня 2015 року зареєстрований за ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 89);

- 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_7, Переволочнянська сільська рада, автодорога Київ-Суми 162,6+0,5 км., та перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 жовтня 2011 року (т. 1 а.с. 168). На підставі договору купівлі-продажу від 02 вересня 2013 року 1/2 частина вказаного будинку була продана ПП «Ветті» (т. 1 а.с. 164-165). На укладення вказаного договору було надано згоду ОСОБА_1, що підтверджується її відповідною заявою від 02 вересня 2013 року (т. 1 а.с. 215);

- земельна ділянка площею 0,4 га за адресою : Закарпатська область, Хустський район, с. Шаян, урочище «Під Шаянкою», кадастровий номер НОМЕР_8. На наведеній ділянці розташовані 3 котеджі незавершені будівництвом. На підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2013 року наведена ділянка була продана ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 48-77, т. 4 а.с. 2-25) На укладення вказаного договору ОСОБА_1 було надано згоду, що підтверджується її відповідною заявою від 18 вересня 2013 року (т. 4 а.с. 4);

- садовий будинок АДРЕСА_8 садове товариство, що розташований на земельній ділянці розміром 0,3853 га. 4 грудня 2014 року вказаний будинок разом з ділянкою був відчужений ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 4-45). На укладення вказаного договору ОСОБА_1 було надано згоду, що підтверджується її відповідною заявою від 17 грудня 2014 року (т. 2 а.с. 36);

- автомобіль MERCEDES-BENZ (т. 2 а.с. 108), який 24 грудня 2014 року було перереєстровано за довідкою-рахунком на ім'я ОСОБА_6, який в свою чергу 13 березня 2015 за довідкою-рахунком продав його ОСОБА_5

Положеннями ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 60 цього кодексу закріплено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної власності подружжя.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину майна, що наявне на час поділу, та право власності на яке було зареєстровано за його колишню дружиною.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для визнання недійсними укладених ОСОБА_3 під час шлюбу угод про відчуження нерухомого майна та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 його частину. З досліджених матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 надала свою згоду на продаж об'єктів нерухомості та земельних ділянок при здійсненні правочинів, які вона на даний час оспорює. Належних та допустимих в контексті ст.ст. 57-60 ЦПК України про укладення правочинів під впливом обману відповідачем не надано. Крім цього, апелянтом не надано доказів на підтвердження того, що при відчуженні спірного майна ОСОБА_3 діяв всупереч інтересам сім'ї або з метою уникнення подальшого розподілу спільного майна подружжя. Тому апеляційний суд вважає ці доводи апеляційної скарги припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

При цьому, ОСОБА_1 на даний час являється засновником ПП «Ветті», а отже і власником придбаної цим підприємством частин житлового будинку АДРЕСА_7, Переволочнянська сільська рада, автодорога Київ-Суми 162,6+0,5 км.

З матеріалів справи не вбачається, що об'єкти нерухомості, які ОСОБА_1 зазначає як спільне майно подружжя, а саме: земельні ділянки розміром 0,08 га, 0,1 га, 0,1 га , 0,1 га розташовані за адресою : АДРЕСА_9 та незакінчений будівництвом житловий будинок за цією адресою, квартира АДРЕСА_4 перебували у спільній власності подружжя. На даний час власником вказаних об'єктів являється Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія «АЛЬЯНС-АГРО», яке до участі в даній цивільній справі не залучено.

Є безпідставними також доводи апеляційної скарги про необхідність визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля MERCEDES-BENZ від 24 грудня 2014 року та 13 березня 2015 року. Так, за правовою позицією Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Таким чином, наведені обставини щодо недобросовісності дій обох сторін при укладенні оспорюваних договорів підлягають доказуванню. ОСОБА_1 таких доказів ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надала. Крім цього, колегія суддів погоджується з висловленими позивачем запереченнями відносно того, що транспортний засіб був відчужений ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі, а отже за положеннями ст. 65 Сімейного кодексу України вважається, що при укладенні цієї угоди він діяв за згодою своєї дружини. ОСОБА_1 ці твердження в належний спосіб не спростувала. Відтак, апеляційний суд вважаєа, що вона не довела порушення свого права при укладенні оспорюваних угод.

Не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та визнання за нею права власності щодо земельних ділянок розміром 0,08 га, 0,1 га, 0,1 га , 0,1 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_9 та незакінченого будівництвом житлового будинку за цією адресою, а також квартири АДРЕСА_4, оскільки наведене майно не перебувало у спільній власності подружжя.

Не можуть бути задоволені вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на об'єкти нерухомості, які розмішені в с. Дідівці та с. Єгорівка, Прилуцького району Чернігівської області, оскільки відповідне нерухоме майно не ОСОБА_1 не визначено, через що суду позбавлений можливості визначити, чи було воно об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до участі у справі в якості відповідачів не залучались. Однак апеляційний суд вважає, що процесуальна можливість для ОСОБА_1 для вирішення спору щодо цього майна не втрачена і її права у разі порушення можуть бути поновлені шляхом звернення до суду з новим позовом.

Правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог про визнання за нею частки у статутному капіталі та майні господарських товариств, співзасновником яких був ОСОБА_3 Так, згідно з п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Належних та допустимих доказів використання ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі спільних коштів всупереч інтересам сім'ї ОСОБА_1 суду надано не було і вимоги про компенсацію вартості часток вона не заявляла. При цьому, заявлені нею вимоги про визнання частки у майні та статутному капіталі господарських товариств не конкретизовані, оскільки не зазначено на яке саме майно та у якому розмірі за ОСОБА_1 слід було визнати право власності.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 в 2011 та 2013 роках (тобто до розірвання шлюбу) вийшов із складу засновників ТОВ «Телерадіокомпанія Європа Мікс», ТОВ «Монолітно-каркасне будівництво», ТОВ «Телерадіокомпанія «Галактика Плюс» (т. 5 а.с. 173, 176, 179), а в 2015 році - з ТОВ «Грант Альянс», ТОВ «Атон-Плюс» (т. 3 а.с. 47). Це підтверджується нотаріально завіреними заявами ОСОБА_3 про його вихід із складу учасників товариств та довідками, наданими вказаними товариствами про те, що ОСОБА_3 на даний час не належить до числа учасників товариств. Те, що ОСОБА_3 є засновником (співзасновником) Міжнародної комерційної компанії «Аском ЛТД»; ТОВ «Інвест Груп», ТОВ «Фірма Віка», ТОВ «Грант», ТОВ «Ліга 2», ТОВ «Виробниче підприємство «Пожспецмаш» та «Торговий дім «Прилуцький завод протипожежного і спеціального машинобудування» жодними доказами не підтверджено (т. 1 а.с. 120-127).

ОСОБА_1 є однією з засновників ТОВ «Інвест Груп» і засновником ПП «Ветті», яке придбало у ОСОБА_3 частку у статутному капіталі ТОВ «Спеціалізоване мисливське господарство «Вепр» (т. 1 а.с. 228). Отже, вимоги щодо визнання права на частки у статутному капіталі та майні цих господарських товариств не підлягають задоволенню також і у зв'язку з відсутністю у особи порушеного права.

Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

ОСОБА_1 заявлено вимоги про визнання за нею права власності на 1/2 частину отриманих ОСОБА_3 доходів від діяльності господарських товариств, як за період шлюбу, так і після його розірвання. Колегія суддів вважає, що заявником не доведено витрачання ОСОБА_3 коштів, отриманих в якості прибутку від діяльності господарських товариств всупереч інтересам сім'ї або приховування доходів від родини. Отже, вимоги в частині стягнення 1/2 частини прибутку з ОСОБА_3 за час перебування сторін у шлюбі є необґрунтованими.

Як свідчить надана на запит апеляційного суду відповідь Головного управління ДФС у м. Києві від 19 травня 2016 року, відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному банку даних юридичних осіб та реєстрі самозайнятих осіб, ОСОБА_3 перебував на обліку в ДПІ в Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві як фізична особа-підприємець. Дата зняття з обліку - 03.06.2015. Згідно з поданою декларацією про майновий стан та доходи за 2015 рік, ОСОБА_3 доходів від здійснення підприємницької діяльності не отримував. Отже, наявність у ОСОБА_3 доходів від діяльності господарських товариств за період після розірвання між сторонами шлюбу, не підтверджена. До повноважень суду не входить перевірка повноти та правильності подання декларацій про доходи, оскільки законодавством передбачені різні види юридичної відповідальності за неправильність і недостовірність поданих особою даних.

Не може бути покладена в основу судового рішення при вирішенні питання про стягнення з ОСОБА_3 частини одержаних доходів надана ОСОБА_1 декларація її колишнього чоловіка про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік, що заповнена ним особисто та розміщена на відповідному сайті, зважаючи на наступне.

Дійсно, вказана декларація містить дані про отримання ОСОБА_3 в 2015 році доходів від підприємницької та незалежної професійної діяльності, а також наявність певних внесків до статутних капіталів підприємств, але в ній не зазначено, від діяльності яких підприємств і в якому конкретно розмірі отримувались доходи та до статутів яких товариств здійснювались внески, що є визначальним при вирішення даного спору, оскільки для суду існує процесуальна можливість вирішення питання про стягнення коштів лише з юридичних осіб, які є відповідачами в даній цивільній справі. Отже, в ході розгляду даного спору доведенню підлягає те, що прибуток, який зазначив її колишній чоловік в декларації, ним отриманий від діяльності саме тих товариств, що є відповідачами по справі. Оскільки таких доказів суду не надано, вимога про стягнення з ОСОБА_3 частини отриманих в 2015 році доходів задоволенню не підлягає.

Наведена вище сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: