Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/1836/15-ц
№ 2/733/13/16
Рішення

Іменем України

"02" березня 2016 р. Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого судді Карапиш Т.В.

при секретарі Панахно Л.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

та відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Нива-плюс» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Нива-плюс» звернулося до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим будинком, розташованим в с. Іваниця, вул. Шевченка, 59-в Ічнянського району Чернігівської області. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням правління колгоспу ім. Калініна у 1989 році даний житловий будинок був наданий для проживання ОСОБА_6 та членам його сімї. Відповідно до рішення ліквідаційної комісії бувшого КПСП «Колос» від 12 лютого 2000 року вищевказаний житловий будинок знаходиться на балансі ПрАТ «Нива-плюс», де зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Так як наймач будинку ОСОБА_6 05 липня 2014 року помер, з липня місяця 2014 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають та не користуються даним житлом, не несуть ніяких витрат по утриманню будинку, не сплачують комунальні послуги. Просить суд визнати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими особами, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки останні вибули з житлового будинку № 59-в, розміщеного в с. Іваниця по вулиці Шевченка Ічнянського району Чернігівської області на інше постійне місце проживання.

Представник Приватного акціонерного товариства «Нива-плюс» ОСОБА_1 в судовому засіданні змінила підстави визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком зі ст. 71 ЖК України та просила визнати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим в с. Іваниця по вулиці Шевченка, № 59-в Ічнянського району Чернігівської області, на підставі ч. 2 ст. 107 ЖК України, вказуючи на те, що останні не проживають у спірному будинку з моменту хвороби та смерті наймача ОСОБА_6 оскільки мають інше постійне місце проживання в іншому населеному пункті по тій причині, що вони мають там постійну роботу та створили сімї.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні вказуючи на те, що позивачем не надано достатніх доказів про те, що відповідачі по справі не проживають у спірному будинку, розміщеному в с. Іваниця по вулиці Шевченка, № 59-в Ічнянського району Чернігівської області, а навпаки встановлено, що при можливості вони відвідують житловий будинок та обслуговують його. Крім того, власником даного будинку ПрАТ «Нива-Плюс» створюються такі умови для відповідачів, які позбавляють їх вчасно сплачувати комунальні послуги, проживати в даному будинку та мати на території їх реєстрації постійне місце роботи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що проживав в даному житловому будинку з 1987 року і часто провідував хворого батька ОСОБА_6, привозив ліки, але у звязку з характером роботи (старший водій-експедитор транспортного відділу департаменту транспортної логістики) не міг постійно проживати в спірному будинку, так як потрібні були кошти на лікування батька та утримання своєї сімї, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, так як не являється такою особою, яка більше шести місяців не проживає в даному житловому будинку, оскільки фактично кожен місяць, а можливо і два рази на місяць приїжджав до будинку.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що довгий час проживав в житловому будинку, розташованому в с. Іваниця по вулиці Шевченка, № 59-в Ічнянського району Чернігівської області, працював в с. Іваниця Ічнянського району Чернігівської області в ПрАТ «Нива Плюс», але у звязку з тим, що власником будинку були створені умови неможливості працювати та проживати в будинку, знайшов іншу роботу в м. Києві, проживаю в гуртожитку, а сімя зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. Просив відмовити в позові, так як по незалежних від його причин він не міг постійно проживати в даному житловому будинку , хоча часто приїжджав до місця реєстрації в с. Іваницю, вул. Шевченка, № 59-в Ічнянського району Чернігівської області, обслуговував даний будинок та доглядав за хворим батьком.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні батько відповідачів ОСОБА_6 був членом колгоспу ім. Калініна в с. Іваниця Ічнянського району Чернігівської області, працював шофером. Рішенням правління колгоспу ім. Калініна від 21 вересня 1989 року йому та членам його сімї був виділений житловий будинок, розташований в с. Іваниця, вул. Шевченка, 59-в Ічнянського району Чернігівської області (а.с.15). Рішенням загальних зборів колгоспу ім. Калініна від 19 лютого 1993 року колгосп був реорганізований у КПСП «Колос». Згідно рішення ліквідаційної комісії бувшого КПСП «Колос» від 12 лютого 2000 року вищевказаний житловий будинок був переданий на баланс ПрАТ «Нива-плюс» (а.с.14).

05 липня 2014 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області від 20 липня 2015 року № 03-25/636 (а.с.16).

Відповідно до повідомлень завідувача Ічнянського РС УДМС України в Чернігівській області ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_5 з 23 вересня 2015 року знята з реєстрації за даною адресою (а.с.29-30,148).

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області від 20 липня 2015 року № 03-25/635 (а.с.18) та Акту від 11 серпня 2015 року по факту проживання громадян в будинку № 59-в по вулиці Шевченка в с. Іваниця Ічнянського району Чернігівської області в даному житловому будинку з липня місяця 2014 року відповідачі по справі не проживають та не користуються даним житлом, не несуть ніяких витрат по утриманню будинку (а.с.19).

Частина 2 ст. 107 Житлового кодексу України вказує, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Пункт 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 передбачає, що відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від предявлення позову про це. Разом з тим належить врахувати, що згідно п. 5 ст. 71 ЖК України інваліди, влаштовані в будинки-інтернати або інші установи соціальної допомоги, мають право на збереження за ними жилої площі протягом 12 місяців. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Суд, проаналізувавши всі докази та вивчивши матеріали справи, встановив, що відповідачка ОСОБА_5 знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною. Зі слів відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 чоловік та вона проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3, де остання виховує дитину, створила сімю та з 23 вересня 2015 року знята з реєстрації за адресою: с. Іваниця, вул. Шевченка, 59-в Ічнянського району Чернігівської області, що підтверджується довідкою завідувача Ічнянського РС УДМС України в Чернігівській області від 02 березня 2016 року (а.с.148).

Доказом того, що відповідачка довгий час не проживала в спірному будинку підтверджується тим, що надіслана кореспонденція на її імя на адресу с. Іваниця, вул. Шевченка, 59-в Ічнянського району Чернігівської області , повертається з відміткою, що адресат не проживає по даній адресі (а.с.129,140).

Суд вважає, що ОСОБА_5 втратила право на користування спірним житловим будинком, так як вибула на інше постійне місце проживання.

Що стосується відповідача ОСОБА_2, то останній має постійне місце роботи в м. Києві з 2013 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.130-132), створив сімю, з якою проживає в м. Києві (а.с.141,143) та зі слів відповідача та довідки Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області від 20 липня 2015 року (а.с.18) останній фактично не проживає в спірному будинку, так як має постійне місце роботи в іншій місцевості, що все вказує на те, що останній вибув із постійного місця проживання. З таких підстав суд вважає визнати його такою особою, яка втратила право користування житловим будинком.

Відповідач ОСОБА_4 аналогічно має місце роботи в м. Києві , проживає в гуртожитку (зі слів відповідача), має сімю, неповнолітню дитину. Дружина та донька проживають в Черкаській області. Кореспонденція на його імя отримують довірені особи, які переадресовують останньому.

Хоча в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили факт проживання відповідачів у спірному будинку, суд не може взяти ці свідчення до уваги, так як їх покази спростовуються матеріалами справи, добутими в судовому засіданні: виписка з трудової книжки (а.с.130-132), копіями свідоцтв про реєстрацію шлюбу та народження дітей (а.с.141,143), актом обстеження та показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Суду також віповідачами не надано достатніх доказів про створення умов власником спірного житлового будинкуумов неможливості проживання та користування даним житловим будинком.

У відповідності п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, лише за однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 ЖК України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Вивчивши матеріали справи та всі докази в сукупності судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, так як мають інше житло, постійне місце роботи (а.с.130-132), утворили сімї (а.с.141-142), що дає підстави суду вважати, що останні вибули на інше постійне місце проживання в звязку з цим вважає визнати ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Керуючись ч. 3 ст. 209, ст. ст. 212-215, 223 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, ст. 72, 107 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Нива-плюс» задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, такими особами, що втратили право користування житловим будинком, який розташований в с. Іваниця по вул. Шевченка, № 59-в Ічнянського району Чернігівської області.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т. В. Карапиш