Справа № 645/8864/15-ц
Провадження № 2/645/451/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Іващенко С.О.,

за участю секретарів судових засідань - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна та стягнення суми, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом, який було уточнено 10 лютого 2016 року, до ОСОБА_4 в якому просила визнати договір №1505 від 15.10.2012 року, укладений між позивачкою та ОСОБА_4 недійсним, внаслідок нікчемності даного правочину, застосувати як наслідок недійсності правочину повернення ОСОБА_3 безпідставно набуте майно 1500 доларів США, а у разі неможливості повернути в натурі вказане майна стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 32899 грн. 17 коп. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача суму судових витрат у розмірі 974 грн. 40 коп.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_3 посилалася на те, що в жовтні 2012 року працівники Агенції з нерухомості «Алянс» та ОСОБА_4 запропонували ОСОБА_3, придбати у власність нібито належний відповідачці будинок №107 по вулиці Кулиничівська с. Кулинчі Харківського району Харківської області. При цьому, ОСОБА_4 запевнила ОСОБА_3 про наявність повного пакету документів, необхідних для складання договору купівлі-продажу, а також про відсутність будь-яких перешкод по здійсненню вказаного правочину, в тому числі прав інших осіб на вказаний житловий будинок. Також ОСОБА_4 запевняла ОСОБА_3 у тому, що зазначений житловий будинок належить саме їй. Будучі впевненою в порядності ОСОБА_4 та професіоналізмі працівників АН «Алянс», ОСОБА_3 погодилася з їх пропозицією придбати у ОСОБА_4 вищевказаний будинок. При цьому вони запропонували ОСОБА_3 скласти договір про наміри укласти договір купівлі-продажу будинку. ОСОБА_4 та працівники АН «Алянс» наполягли на тому, що договір про наміри повинен бути складеним в письмовій формі без нотаріального посвідчення, при цьому запевнили ОСОБА_3 у тому,що так усі роблять і ніяких проблем з цього приводу не буде. Не розбираючись в юридичній практиці, та не усвідомлюючи правових наслідків, ОСОБА_3 погодилася на складання договору про наміри без нотаріального посвідчення. Так, 15.10.2012 року між ОСОБА_3 (Покупець) та ОСОБА_4 (Продавець) за участю працівника АН «Алянс» був укладений договір про наміри №1505 (надалі договір). Згідно п. 1. Договору Продавець має намір передати у власність, а Покупець - прийняти та оплатити в строк до 17.00 години 15 листопада 2012 року домоволодіння та земельну ділянку за адресою Харківський район, с.Кулиничі, вул. Кулиничівська, буд.107. Під передачею нерухомості у власність розуміється нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу між Продавцем та Покупцем у нотаріуса ОСОБА_5. Пунктом 2. Договору визначена ціна 55000 (пятдесят пять тисяч) доларів США. ОСОБА_4 запевнила ОСОБА_3, що у вказану дату, тобто 15.11.2012 року вона продасть Позивачці вказаний вище будинок. Однак, щоб бути впевненою у серйозності намірів, вона повинна отримати від ОСОБА_3 гарантію. В якості гарантії намірів на придбання у ОСОБА_4 будинку, остання запропонувала Позивачу передати їй 1500 (тисячу пятсот) доларів США. Будучи впевненою у порядності ОСОБА_4 позивач передала останній наявні у неї 1500 (тисячу пятсот) доларів США в кількості 15 купюр номіналом по 100 доларів США. ОСОБА_4 пояснила, що коли здійснюватиметься правочин з купівлі-продажу будинку, вони разом підуть до пункту обміну валют, де Відповідач поверне зазначені кошти, а ОСОБА_3 в свою чергу повинна буде розрахуватися з нею за будинок в гривні, в сумі, що еквівалентна на день правочину 55000 доларам США. Вказані ж 1500 доларів США ОСОБА_3 на свій розсуд зможе залишити собі, або ж розміняти їх на гривні та передати останні ОСОБА_4 вже як частину сплати за договором купівлі-продажу. Вказане відбувалося в присутності працівника АН «Алянс», тому, на той час ОСОБА_3 була впевнена у правомірності дій та намірів ОСОБА_4 З цього приводу в п.8 Договору було вказано, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 1500 (тисячу пятсот) доларів США, а також ОСОБА_4 була складена власноруч та підписана розписка про отримання від Позивача вказаних коштів. В п.9 Договору, а також в розписці було вказано, що у разі невиконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань щодо продажу будинку, вона зобовязується повернути ОСОБА_3 вказану гарантовану суму, ще й в двократному розмірі протягом трьох днів, починаючи з 15.11.2012 року. Однак, в умовлений день, 15.11.2012 року, ОСОБА_4 зателефонувала позивачу та повідомила, що вона в односторонньому порядку змінює ціну за будинок. Вона запропонувала ОСОБА_3 придбати в неї вказаний будинок за суму, що еквівалентна 60000 доларам США. ОСОБА_3 повідомила, що в неї немає таких грошей, що вони домовлялися про та суму 55000 доларів США. Однак ОСОБА_4 в наполегливій формі почала вимагати від Позивача гроші в розмірі екв. 60000 доларів США. Таким чином, ОСОБА_4 самовільно, в односторонньому порядку змінила домовленості про ціну договору купівлі-продажу домоволодіння. На прохання ОСОБА_3 повернути належні їй 1500 доларів США, ОСОБА_4 бросила слухавку. В подальшому ОСОБА_6 ігнорувала неодноразові вимоги Позивача про повернення належних їй 1500 доларів США, до теперішнього часу належне майно вона не повернула. Позивач ОСОБА_3 зазначає, що купівля-продаж будинку за адресою Харківський район, с. Кулиничі, вул.. Килиничівська, буд. 107 не відбулася з вини ОСОБА_4 і тому вважає, що ОСОБА_4 безпідставно утримує та не повертає належне ОСОБА_3 майно. В звязку з чим позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 просила позов задовольнити в повному обсязі, та окрім зазначених у позовній заяві обставин пояснила, що дійсно в жовтні 2012 року вона разом із сімєю вирішили продати своє житло та придбати дім. З цього приводу вони вели перемови з працівниками Агенції з нерухомості «Алянс» та ОСОБА_4 щодо придбання домоволодіння №107 по вул. Кулиничівська с. Кулиничі Харківського району Харківської області. Позивач зазначила, що ОСОБА_4 представилася як власник зазначеного домоволодіння та повідомила про наявний у неї повний пакет правовстановлюючих документів, при цьому повідомила про ціну продажу 55000 доларів США, а також саме ОСОБА_4 запропонувала ОСОБА_3 в якості гарантії передати наявні у неї гроші в сумі 1500 доларів США. За ініціативою працівника Агенції з нерухомості та ОСОБА_4 було складено Договір про наміри №1505 від 15 жовтня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вказаний договір був заповнений працівником АН «Алянс» та ОСОБА_4 Про нотаріуса ОСОБА_5 чи ОСОБА_5 Позивач чула вперше, та пояснила, що при складанні договору місце вчинення правочину та нотаріус з нею особисто не обговорювалися. В договорі про наміри не зазначено місце та адреса, де має бути нотаріально укладений договір купівлі-продажу. Довірившись АН «Алянс» та ОСОБА_4, та не розбираючись в юридичних питаннях вона розписалася в цьому Договорі про наміри №1505. Після чого, ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 гроші в сумі 1500 доларів США. Про отримання від неї грошей ОСОБА_4 склала власноруч розписку, якою підтвердила факт отримання від ОСОБА_3 зазначених грошових коштів, а також запевнила, що 15 листопада 2012 року вона продасть своє домоволодіння ОСОБА_3, при цьому отримані кошти в розмірі 1500 доларів США будуть зараховані до суми зазначеної в договорі купівлі-продажу домоволодіння. Згідно пояснень позивача, ОСОБА_4 протягом всього часу представлялася як Продавець зазначеного домоволодіння, ніякої довіреності на представництво інтересів свого чоловіка ОСОБА_7 не надавала. В день здійснення обумовленого правочину, тобто 15 листопада 2012 року працівники АН «Алянс» та ОСОБА_4 повідомили ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 змінює ціну договору, запропонувавши Позивачу придбати домоволодіння за суму 60000 доларів США. З цього приводу ОСОБА_3 пояснила, що такої суми в неї не має. У звязку зі зміною Відповідачем ціни договору купівлі-продажу, зазначене домоволодіння ОСОБА_3 придбано не було. Позивач звернулася до ОСОБА_4 з вимогою повернути належні їй грошові кошти в сумі 1500 доларів США, однак остання відмовилася повертати належне майно. В подальшому при неодноразових телефонних розмовах та зустрічах ОСОБА_4 також відмовилася повертати гроші. Протягом тривалого часу ОСОБА_3 через тяжку хворобу не мала можливості звернутися до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача ОСОБА_8, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити повністю та зазначив, що Відповідачка ввела ОСОБА_3 в оману, повідомивши недостовірну інформацію про те що вона є власницею домоволодіння №107 по вул. Кулиничівська, с.Кулиничі Харківського району Харківської області та запропонувала придбати у неї зазначене житло за суму 55000 доларів США. При цьому, ОСОБА_4 запевнила ОСОБА_3 про наявний в неї повний пакет правовстановлюючих документів, представлялася як продавець домоволодіння, та запропонувала передати їй в якості гарантії грошові кошти в розмірі 1500 доларів США. Останні домовилися про здійснення купівлі-продажу домоволодіння 15 листопада 2012 року. При цьому ОСОБА_4 запевняла ОСОБА_3 про те, що зазначена сума грошових коштів в розмірі 1500 доларів США буде нею повернута ОСОБА_3, й остання на свій розсуд зможе розпорядитися зазначеними коштами: залишити собі, або ж використати їх для розрахунку за договором купівлі-продажу. Працівником АН «Алянс» та ОСОБА_4 був складений Договір про наміри №1505. ОСОБА_3, довіряючи зазначеним особам та не розбираючись юридичній практиці, розписалася у цьому договорі. Питання про місце вчинення правочину та про конкретного нотаріуса, з нею не узгоджувалося. В тексті згаданого Договору зазначене прізвище «Малахова». Не зазначено ініціалів, адреси розташування зазначеного нотаріуса. Окрім цього за текстом речення взагалі незрозуміло чи це прізвище чоловіка або ж жінки. Окрім цього, Представник Позивача зазначив що жодної вказівки про те що це Попередній договір, а також про те, що зазначена сума в розмірі 1500 доларів США є завдатком, у вказаному документі не міститься. Також Представник Позивача наголосив, що Попередній договір про взяття на себе зобовязання здійснити купівлю-продаж домоволодіння повинен був бути укладений у письмовій формі з обовязковим нотаріальним засвідченням, як це передбачено для основного договору купівлі-продажу будинку. Тому цей правочин є недійсним в наслідок нікчемності, а отримані грошові кошти ОСОБА_4 безпідставно утримує та не повертає законному власникові. З вини ОСОБА_4, 15 листопада 2012 року правочин купівлі-продажу домоволодіння здійснений не був, тому що остання, в односторонньому порядку змінила обумовлену ціну, запропонувавши ОСОБА_3 купити будинок за 60000 доларів США, яких у Позивача не було. Окрім цього, в ході судового розгляду справи, було зясовано, що зазначений будинок ОСОБА_4 взагалі ніколи не належав, а його власником є її чоловік ОСОБА_7 Про це ОСОБА_4 Позивачу не повідомляла, представляючись Продавцем будинку. Також, за текстом Договору про наміри №1505 ОСОБА_4 зазначена як продавець, жодної вказівки про те що вона діє на підставі довіреності та в інтересах свого чоловіка в цьому документі не міститься. Тому як Договір про наміри №1505 так і розписку ОСОБА_4 слід вважати лише як доказ безпідставного набуття останньою належного ОСОБА_3 майна. Про порушення свого права ОСОБА_3 дізналася 15.11.2012 року, тобто в день, коли ОСОБА_4 в односторонньому порядку змінила ціну договору купівлі-продажу будинку та відмовилася повернути належні Позивачу гроші в сумі 1500 доларів США. З цього часу і почався перебіг позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 жодного разу в судове засідання не зявилася, через свого представника ОСОБА_9, який діє на підставі довіреності, надала до суду заяву, в якій зазначила, що зявитися до судового засідання не може у звязку з незадовільним станом здоровя та просила суд слухати справу за її відсутності, однак з обовязковою участю її представника ОСОБА_9 Крім того зазначила, що проти задоволення позову заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_9, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні, проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні повністю, посилаючись на те, що дійсно між ОСОБА_3 з одного боку, та ОСОБА_4 з іншого боку, був укладений Попередній договір №1505 від 15.10.2012 про взяття на себе зобовязання здійснити купівлю-продаж домоволодіння №107 по вул. Кулиничівська, с.Кулиничі, Харківського району, Харківської області. За вказаним договором у строк до 15.11.2012 року ОСОБА_4 зобовязалася продати, а ОСОБА_3 придбати зазначене домоволодіння. Також, на виконання зазначеного Попереднього договору, ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 в якості завдатку грошові кошти в сумі 1500 доларів США. При цьому сторони домовилися про те, що угода купівлі-продажу буде укладена 15 листопада 2012 року в приміщенні приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5. В подальшому, в зазначений день, тобто 15.11.2012 року ОСОБА_4 зявилася до нотаріуса ОСОБА_5 для здійснення правочину з купівлі-продажу домоволодіння №107 по вул.Кулиничівська с.Кулиничі., що підтверджується свідоцтвом, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №3522. Однак, ОСОБА_3 у зазначений день до нотаріуса не зявилася. Тим самим, з вини ОСОБА_3 згаданий правочин здійснений не був, а за умовами Договору про наміри №1505, вказана сума, що на думку Представника Відповідача є завдатком, ОСОБА_3 не повертається, а залишається продавцеві. Крім того, представник відповідача зазначив, що як вбачається з витягу з реєстру нотаріусів України, в м.Харкові та Харківській області значиться зареєстрованим тільки нотаріус ОСОБА_5, адреса: м.Харків, вул.Бакуліна, 4-а. Інших державних або приватних нотаріусів з прізвищем Малахов або ОСОБА_5 не значиться, а тому, на думку представника відповідача, посилання позивача в даному випадку не заслуговують уваги. Також, Представник Відповідача зазначив, що ОСОБА_4 дійсно не була власником зазначеного домоволодіння, але ж діяла на підставі довіреності, якою її чоловік ОСОБА_7, що є власником будинку, уповноважив Відповідачку представляти його інтереси, в тому числі щодо продажу належного йому будинку. Про причини невнесення даних про те, що ОСОБА_4 діє в інтересах ОСОБА_7 на підставі довіреності до тексту Договору про наміри №1505, представник Відповідача нічого не пояснив. Окрім цього, Представник Відповідача, пояснив, що отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_3 грошові кошти Відповідачка використала на свій розсуд передавши їх за іншим договором в якості завдатку на придбання квартири. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про застосування позовної давності, в якому зазначив, що правочин сторонами був укладений 12 жовтня 2012 року, то у такому випадку перебіг строків позовної давності має визначатися саме з вказаної дати, а тому трирічний термін позовної давності закінчився 16 жовтня 2015 року, а позов позивачем подано тільки 19 жовтня 2015 року.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що їй відомо про те, що ОСОБА_3 збиралася придбати у ОСОБА_4 будинок в с. Кулиничі, а також про те, що Позивач передала Відповідачу гроші. В подальшому, у звязку із тим, що ОСОБА_4 змінила ціну за домоволодіння, ОСОБА_3 не спромоглася його придбати. Також, ОСОБА_10 підтвердила, що декілька разів бачила ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом, коли остання просила повернути належні їй кошти, але ОСОБА_4 відмовлялася їх повернути.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 підтвердила пояснення ОСОБА_3 про зазначені вище факти, в тому числі пояснила, що дійсно ОСОБА_4 представлялася як продавець зазначеного домоволодіння, та спочатку запропонувала купити будинок за суму 55000 доларів США. В якості гарантії ОСОБА_4 запропонувала ОСОБА_3 передати їй 1500 доларів США, які в подальшому будуть зараховані при здійснені купівлі-продажу 15 листопада 2012 року. Зазначені кошті були передані ОСОБА_3 відповідачу, про що є розписка. Однак ОСОБА_4 та працівники АН «Алянс» в обумовлений день правочину повідомили про зміну ціни договору купівлі-продажу будинку запропонувавши придбати його за 60000 доларів США. З цієї причини ОСОБА_3 не змогла придбати зазначений будинок, та просила ОСОБА_4 повернути належні їй кошти в розмірі 1500 доларів США як в обумовлений день, так і в подальшому при зустрічах та телефонних розмовах, але Відповідач відмовляється повернути належне майно.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що дійсно за Договором про наміри №1505 від 15.10.2012 року ОСОБА_4 отримала в якості завдатку від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1500 доларів США. Однак в подальшому, з вини ОСОБА_3 правочин з купівлі-продажу домоволодіння здійснений не був. Тому зазначені грошові кошти ОСОБА_4 залишила собі, та в подальшому вони були використані їх сімєю сплачені в якості завдатку на придбання квартири. При цьому, останній повідомив, що власником домоволодіння №107 по вул. Кулиничівська с.Кулиничі Харківського району Харківської області є не ОСОБА_4, а ОСОБА_7 Однак останній видавав довіреність ОСОБА_4 на представництво його інтересів. Тому, на думку ОСОБА_12, Відповідач при укладанні Договору про наміри №1505 від 15.10.2012 року діяла на законних підставах.

Суд вислухавши думку сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи іоцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного.

При вирішенні питання по суті по спору слід врахувати наступне.

Відповідно до ч.1 Статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з ч.1 Статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно з ч.1 Статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч.1 Статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Поняття позовної давності закріплене в ст. 256 ЦК України - Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч.1 Статті 257 ЦК України - Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст.261 ЦК України - ч.1. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Ч.3. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Ч.5. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.1 Статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно з ч.5 Статті 267 ЦК України - Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 19 жовтня 2015 року звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позов до ОСОБА_4 про визнання недійсним Договору про наміри №1505 від 15 жовтня 2012 року та повернення безпідставно набутого майна (вх.. №29247 від 19.10.2015 року (а.с.2))

Згідно тих же матеріалів справи та пояснень самої ОСОБА_3, остання дізналася про порушення свого права відмову з боку ОСОБА_4 здійснити купівлю-продаж домоволодіння та повернути належне їй майно - у день спливу строку виконання зобовязання за Договором про наміри №1505, тобто, починаючи з 15 листопада 2012 року. Раніше не зверталася до суду у звязку із тяжкою хворобою. Зазначені обставини свідчать про звернення ОСОБА_3 з позовом до суду у передбачений законом строк.

Тому суд, не вбачає підстав у відмові ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог у звязку з порушенням нею строку позовної давності.

Згідно досліджуваного в судовому засіданні Договору про наміри №1505 від 15 жовтня 2012 року за його текстом зазначено що гр. ОСОБА_4 паспорт серія ММ № 185664, яка мешкає Харківський район, с. Кулиничі, буд.107, яка в подальшому іменується як Продавець і гр. ОСОБА_3 паспорт серія МК №820997 мешкає м. Харків, Салтівське ШосеАДРЕСА_1, яка в подальшому іменується як Покупець, за участю АН «Алянс» в особі ОСОБА_13, уклали дійний Договір про наступне. П.1 Продавець має намір передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити в строк до 17.00 15 листопада 2012 року домоволодіння та земельну ділянку за адресою Харківський район, с. Кулиничі, буд.107. Під передачею нерухомості у власність розуміється нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу між Продавцем та Покупцем, у нотаріуса ОСОБА_5. (а.с.8).

Згідно П.2 зазначеного Договору ціна визначена Продавцем в розмірі пятдесят пять тисяч доларів США, розрахунки здійснюються в гривні, по поточному курсу покупки, в ХГРУ ЗАО КБ «ПриватБанк», на день укладення договору купівлі-продажу и здійснюються до підписання договору купівлі продажу.

Відповідно до п.4 даного Договору Продавець засвідчує, що дане домоволодіння до цього моменту ніяким чином не відчужене, не закладене, у спорах та під забороною (арештом) не знаходиться, прав відносно нього третіх осіб не мається, договір оренди (найму) не укладався.

Відповідно до пункту 8 Договору про наміри від 15.10.2012 року Покупець в якості гарантії виконання зобовязань, передає Продавцю гарантійну суму в розмірі одна тисяча пятсот доларів США. Гарантійна сума є частиною платежу за придбаний обєкт нерухомості.

В пункті 9 Договору зазначено, що у разі невиконання договірних зобовязань Покупцем, гарантована сума Продавцем не повертається. Продавець, у разі невиконання ним договірних зобовязань, зобовязується повернути Покупцеві гарантовану суму в двократному розмірі протягом трьох днів, починаючи з дати, зазначеної в п.1 (15.11.2012 року). У разі прострочення повернення зазначеної суми, Продавець сплачує Покупцеві пеню в розмірі 2% за кожний день прострочення.

З огляду на зазначений Договір про наміри №1505 від 15.10.2012 судом вбачається, що останній складений з грубими порушенням його істотних умов, норм Цивільного законодавства, в тому числі - не відповідає справжній волі власника нерухомого майна та укладений особою, що не уповноваження на вчинення зазначеного правочину.

Ч.1 ст.202 ЦК України Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 Статті 509 ЦК України Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ч.3. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За текстом Договору про наміри №1505 від 15.10.2012 зазначено, що ОСОБА_4 є Продавцем, тобто власником вказаного домоволодіння. Жодної вказівки про те, що ОСОБА_4 діє за дорученням свого чоловіка ОСОБА_7 в цьому документі не міститься. Окрім цього, у зазначеному документі не вказано про те чи це Попередній договір.

Представником Відповідача суду надана копія Довіреності від 14 серпня 2012 року, яка зареєстрована в реєстрі за №123 та посвідчена секретарем виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради ОСОБА_14, згідно якої ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси, для чого надав їй права, передбачені для сторін, третіх осіб чи інших осіб, що беруть участь в цивільному чи господарському процесі, у тому числі право подання позову, права повної або часткової відмови від позовних вимог, повного або часткового одержання рішення, ухвали, постанови суду (далі в усіх випадках суд позначає як загальні, так і спеціалізовані суди усіх ланок та інстанцій), виконавчого листа або наказу суду, предявлення виконавчого листа або наказу суду, предявлення виконавчого листа або наказу суду до виконання, оскарження рішень, ухвал, постанов суду у передбаченому чинним в Україні законодавством порядку, а також права подавати від його імені заяви у відповідні органи, підприємства, установи та організації, одержувати необхідні довідки, рішення та іншу інформацію у будь-яких державних та недержавних органах, підприємствах, установах, організаціях, розписуватися за мене та виконувати за мене всі інші дії повязані з цією довіреністю. Довіреність видана терміном на один рік та дійсна до 14.08.2013 року. З огляду зазначеної довіреності вбачається, що ОСОБА_7 не уповноважував ОСОБА_4 та не доручав останній здійснювати правочин з відчуження належного йому нерухомого майна домоволодіння №107 по вул. Кулиничівська с. Кулиничі, Харківського району Харківської області (а.с.97).

Згідно пояснень позивача ОСОБА_3, які вона надала в судовому засідання, ОСОБА_4 запевняла її про те, що вказане домоволодіння належить саме їй, вказувала про відсутність прав інших осіб на зазначене нерухоме майно, діяла від свого імені та у власних інтересах. Зазначені факти ОСОБА_4 замовчувала, та ОСОБА_3 останні стали відомі вже у судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.658 ЦК України - Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Відповідно до вимог ч.1 ст.635 ЦК України 1. Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Згідно ж з ч.4 ст.635 Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Відповідно ж до вимог ст. 657 ЦК України - Договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

У звязку з тим, що предметом договору-купівлі продажу між Позивачем та Відповідачем виступав житловий будинок, то як оформлення безпосередньо цього правочину, так і складання попереднього договору про купівлю-продаж квартири - потребує і підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню.

Ст.220 ЦК України прямо вказує на те, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

А згідно із ч.2 ст.215 ЦК України нікчемний правочин - є недійсним правочином без необхідності визнання його недійсності судом.

Стаття 236 ЦК України вказує на те, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов до висновку про те, що зазначений Договір про наміри №1505 від 15.10.2012 року не є Попереднім договором. Окрім цього, жодної вказівки про те, що зазначена у ньому сума в розмірі 1500 доларів США є завдатком не має.

Відповідно ж до вимог Статті 570 ЦК України - Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Про порушення, при укладанні зазначеного Договору про наміри №1505 від 15.10.2012 року та його недійсність внаслідок нікчемності свідчить і той факт (який не оспарюється кожною із сторін), що на виконання зобовязання ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти - 1500 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.9).

Відповідно ж до ч.1 ст. 192 ЦК України - Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Згідно ж до змісту Статтей 524, 533 ЦК України Зобовязання між сторонами має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні.

Згідно зі Статтею 229 ЦК України - Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Ч.1 Статті 230 ЦК України вказує на те, що Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

2. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Щодо позиції Представника Відповідача про наявність у ОСОБА_4 повноважень на здійснення правочину з відчуження майна, яке належить ОСОБА_7 суд дійшов висновку про невідповідність її діючим нормам цивільного законодавства, та не може прийняти до уваги ці доводи при прийнятті рішення.

Так, відповідно Статті 237 ЦК України ч.1 представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Ч.2. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Ч.3. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 Статті 238 ЦК України - Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Ч.2. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Стаття 239 ЦК України, закріплює, що Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Ч.1 ст.244 ЦК України Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Ч.3. ст.244 ЦК України - Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно ч.1 Стаття 1000 ЦК України - За договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно ж до ч.1 Статті 1003 ЦК України - у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Стаття 1007 ЦК України закріплює обовязок довірителя видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Зі змісту ж наданої Відповідачем довіреності на представництво інтересів ОСОБА_7 вбачається, що останній не уповноважував ОСОБА_4 на вчинення юридичної дії вчинення правочину з купівлі-продажу належного йому домоволодіння. Тому Відповідач не уповноважений був укладати як Договір про наміри №1505 від 15.10.2012 року, так і Договір купівлі-продажу домоволодіння №107 по вул. Кулиничівська с. Кулиничі Харківського району Харківської області.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Частина 1 Статті 1212 ЦК України, закріплює положення, відповідно до якого особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з частиною 3 стаття 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Стаття 1213 ЦК України зобовязує набувача повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Вказані обставини викладені також і в п.п. 7, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Згідно даних офіційного інтернет-сайту НБУ України станом на 19.10.2015 року встановлений наступний курс гривні по відношенню до долару США: за 100 доларів США - 2129.7699 гривень.

Таким чином, вартість безпідставно набутого майна на день звернення до суду становить 31946 (тридцять одна тисяча девятсот сорок шість) грн. 55 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 11, 202-203, 215, 220, 230, 236-239, 244, 251-254, 256-257, 261, 509, 635, 657-658, 1000, 1003, 1007, 1212-1213 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» ст.ст. 10, 11, 15, 62-64, 88, 158, 209, 212-215, 218, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна та стягнення суми задовольнити частково.

Визнати недійсним договір №1505 від 15 жовтня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 внаслідок нікчемності даного правочину.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошові кошти у розмірі 31946 (тридцять одна тисяча девятсот сорок шість) грн. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати по оплаті судового збору в сумі 806 (вісімсот шість) грн. 67 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя