Справа № 573/1870/16-ц
Номер провадження 2/573/722/16
РІШЕННЯ

іменем України

30 листопада 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Кліщ О.В.

при секретарі: Сітало Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шкуратівської сільської ради Білопільського району, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області, відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивувала тим, що 24 січня 1999 року помер ОСОБА_2, а 09 липня 2006 року померла його дружина ОСОБА_3. За життя ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_4, який в свою чергу заповів все своє майно своїй доньці ОСОБА_5. Після смерті батька, який помер 19 січня 2009 року, позивачка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,5823 га, яка належала ОСОБА_3. Остання проживала разом з чоловіком до дня його смерті, тобто фактично прийняла спадкове майно ОСОБА_2 Після смерті останнього відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якої увійшла також земельна ділянка, розміром 3,71 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Шкуратівської сільської ради, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Шкуратівське». Право на земельну частку (пай) належало ОСОБА_2 на підставі сертифікату серії СМ № 0111126, виданого на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації 09 жовтня 1996 року за реєстраційним номером 126. Являючись спадкоємцем майна після смерті батька, позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном шляхом розпорядження речами померлого. Однак, вона не може реалізувати своє право на спадщину у звязку з тим, що оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, розміром 3,71 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, в порядку спадкування за заповітом після батька ОСОБА_4, який помер 19 січня 2009 року.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилась, надавши до суду письмову заяву про те, що підтримує заявлений позов, просить розглянути справу у її відсутність.

Представник відповідача Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради.

Представники третіх осіб Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Зокрема, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, який діяв на час смерті спадкодавця ОСОБА_2, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 527 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Зі змісту ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Зокрема п. 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року зазначено, що цивільні правовідносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Пунктом 5 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року передбачено, що правила книги 6 Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Зокрема, статтею 1216 ЦК України 2003 року, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Зі змісту ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) також є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що батьком ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-БП № 471177 (а. с. 7).

ОСОБА_7 04 вересня 2012 року уклав шлюб з ОСОБА_5. Після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БП № 071833 (а. с. 6).

Згідно заповіту, посвідченого завідувачем Білопільської держнотконтори Сумської області зареєстрованого в реєстрі за № 2273 ОСОБА_4 20 вересня 1997 року все своє майно заповів ОСОБА_5 позивачці по справі (а. с. 9).

ОСОБА_4 помер 19 січня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БП № 101684 (а.с. 51).

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 червня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 398, спадкова справа № 279/2009 спадкоємцем майна ОСОБА_4, який помер 19 січня 2009 року, є його донька ОСОБА_1. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки, площею 3,5823 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Шкуратівської сільської ради, яка належить на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-СМ № 049102, виданого на імя ОСОБА_3, померлої 09 липня 2006 року (а. с. 8).

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу вбачається, що 26 травня 1961 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Бакум) ОСОБА_8 (а. с. 12).

Відповідно до висновку про вартість земельної ділянки, виданої КФ «БІТЕК» оціночна вартість обєкту земельної ділянки, розміром 3,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) станом на 21 вересня 2016 рік становить 130 847 грн., розташованої на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району (а. с. 16).

На підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Білопільської держнотконтори Сумської області 11 вересня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1625 ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_4 (а. с. 11).

24 січня 1999 року помер ОСОБА_2, а 09 липня 2006 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про смерть серії І-БП № 265504 та серії І-БП № 036560 відповідно (а. с. 13, 15).

З довідок, виданих виконкомом Шкуратівської сільської ради від 10 травня 2016 року та 15 серпня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 на день смерті 24 січня 1999 року був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2. Заповіт від імені померлого виконкомом не посвідчувався. Згідно записів по господарської книги № 5 за 1996-2000 роки ОСОБА_2 на день смерті 24 січня 1999 року був зареєстрований та проживав разом з дружиною ОСОБА_3 в с. Цимбалівка Білопільського району Сумської області (а. с. 14).

Наведене вище свідчить про те, що ОСОБА_3 фактично прийняла спадкове майно після чоловіка ОСОБА_2, який помер 24 січня 1999 року шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем (а. с. 14).

Зі змісту Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що зареєстрована спадкова справа після ОСОБА_3, яка померла 09 липня 2006 року (а. с. 10).

У відповідності до інформаційної довідки Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області від 30 вересня 2016 року спадкова справа після ОСОБА_2, який помер 24 січня 1999 року заведена держнотконторою за № 340/2000 (а. с. 26).

Згідно копії спадкової справи після померлого ОСОБА_2, виданої Буринською районною ДНК 12.09.2000 року за № 2215 вбачається, що за заявою ОСОБА_3 від 12.09.2000 року про прийняття спадщини після чоловіка ОСОБА_2, померлого 24 січня 1999 року, 12.09.2000 року видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якому вона є спадкоємцем майна гр. ОСОБА_2, померлого 24 січня 1999 року. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з грошових внесків з відсотками до них, з компенсацією і приватизацією, що знаходяться на зберіганні в філіалу №017 Білопільського відділення Ощадного банку № 3231 в с.Шкуратівка, рахунок № 48 та № 05787, що належить померлому на підставі ощадкнижок виданих 02.11.1990 року та 01.03.1991 року вищезгаданим ощадбанком( а.с.53,54).

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай), що видавався на імя ОСОБА_2, як члену САПТЗТ «Шкуратівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,71 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом після батька ОСОБА_4, який помер 19 січня 2009 року.

Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений.

На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 525, 527, 534 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 316, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1233, 1235 ЦК України, «Прикінцевими та перехідними положеннями» Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, ст. 81 Земельного Кодексу, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 ОСОБА_6 до Шкуратівської сільської ради Білопільського району, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора Сумської області, відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після батька ОСОБА_4, який помер 19 січня 2009 року, право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Шкуратівське», розміром 3,71 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, розташованої на території Шкуратівської сільської ради Білопільського району Сумської області, що належала ОСОБА_2 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0111126, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 126.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: