У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 4 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про визнання пунктів наказу незаконними,

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про визнання пунктів

2 і 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» № 194-к від

1 грудня 2011 року незаконними і покладання обов'язку на відповідача по видачі наказу про скасування пунктів 2 і 3 наказу ДК «Укргазвидобування»

НАК «Нафтогаз України» № 194-к від 1 грудня 2011 року.

На обґрунтування позову вказував, що пункти 2 і 3 наказу

ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» від 1 грудня 2011 року

№ 194-к про його поновлення на роботі з 7 грудня 2011 року на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2010 року та звільнення

7 грудня 2011 року у зв'язку із закінченням терміну дії контракту від 8 грудня

2006 року № 30 є незаконними та не відповідають чинному законодавству. Вважає, що судовими рішеннями неодноразово встановлено, що вимушений прогул тривав з 27 лютого 2008 року по 21 січня 2013 року і відповідач за увесь цей період сплатив йому середній заробіток, що на його думку свідчить про визнання відповідачем цього факту.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 травня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2015 року, позов задоволено.

Визнано пункти 2 та 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтагаз України» № 194-к від 1 грудня 2011 року незаконними.

Зобов'язано ПАТ «Укргазвидобування» прийняти наказ про скасування пунктів 2 та 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтагаз України» № 194-к від 1 грудня 2011 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року після виправлення описки допущеної в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року, касаційну скаргу задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2015 року скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 березня 2016 року рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 травня

2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням апеляційного суду Харківської області від

4 березня 2016 року, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 травня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від

19 травня 2015 року, суд апеляційної інстанції вірно враховував, що позивач особисто або уповноваженого належним чином представника з трудовою книжкою не направив та трудову книжку для внесення відповідних записів не надсилав, а тому не можна вважати, що саме відповідачем були порушені норми п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до п. 3 наказу від 1 грудня 2011 року № 194-к ОСОБА_2 звільнено з роботи 7 грудня 2011 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п. 6.1 укладеного між сторонами контракту 8 грудня року

№ 30 зазначений контракт діє з 8 грудня 2006 року по 7 грудня 2011 року.

Суд вказував, що свою волю на укладення строкового договору

ОСОБА_2 висловив при укладенні контракту, строк дії якого закінчився

7 грудня 2011 року, а власник, враховуючи положення п. 2 ст. 36 КЗпП України, не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідачем виконано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 березня 2010 року про поновлення на роботі та позивача було поновлено на роботі і звільнено одночасно у відповідності до вимог чинного законодавства про працю, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновку апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту апеляційного суду Харківської області від 4 березня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про визнання пунктів наказу незаконними, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 4 березня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна