Номер провадження: 22-ц/785/1391/16
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Калараш А.А.,

за участю секретарів - Томашевської К.В., Полякової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2015 року,

встановила:

У серпні 2014 р. публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило:

1) в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед Банком за кредитним договором № ML-500/104/2007 від 20.07.2007 р. станом на 13.03.2013 р. у загальному розмірі - 521 345,70 швейцарських франків, яка складається з: - заборгованість за кредитом - 440 405,71 швейцарських франків; - заборгованість по відсоткам - 72 332,29 швейцарських франків; - пеня - 8 607,70 швейцарських франків:

1.1) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності-незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

1.2) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності-незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

2) стягнути з ОСОБА_4 на користь Банку судовий збір у сумі - 3 654,00 грн..

В позові Банк посилався на те, що за укладеним 20.07.2007 р. з Банком кредитним договором ОСОБА_4 отримав кредит у сумі - 426 711,75 швейцарських франків, строком до 20.07.2037 р., зі сплатою плаваючої процентної ставки у розмірі - 4,49% річних (фіксована ставка) та FIDR (процента ставка по строковим депозитам фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Додатковими договорами до кредитного договору було збільшено розмір кредиту - до 440 405,71 швейцарських франків, збільшено фіксовану процентну ставку остаточно - до 5,28% + FIDR.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_4 були укладені договори іпотеки: 1) РML-500/104/2007 від 20.07.2007 р., за яким предметом іпотеки є - квартира АДРЕСА_1; 2) РСL-500/104/2007 від 20.07.2007 р., за яким предметом іпотеки є - квартира АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 13.03.2013 р. утворилася заборгованість у вищевказаному розмірі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 р., за заявою Банку від 02.06.2015 р. про залишення частини позовних вимог без розгляду, позовні вимоги Банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, залишені без розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх за вказаних у позові підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Посилався на невідповідність та неправильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2015 р. позов Банку задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності-незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Отримані від реалізації майна кошти направити на користь ПАТ «ОТБ Банк» для погашення заборгованості за кредитним договором ML-500/104/2007 від 20.07.2007 р. у загальному розмірі - 521 345,70 швейцарський франків.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку судовий збір у сумі - 3 654,00 грн..

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Банк письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. Представник Банку в судовому засіданні вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду залишити без змін. Посилався на безпідставність скарги. На виконання ухвали апеляційного суду про витребування доказів, надав апеляційному суду розрахунок боргу, в якому заборгованість по пені виражена у гривні, відповідно встановленому курсу гривні до іноземної валюти на час обрахування пені.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними (а. с. 98 - 102).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами кредитних правовідносин, необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам ст. ст. 11, 509, 525, 526, 546, 572, 575, 585, 589, 1046 - 1050, 1054 - 1055 ЦК України, ст. ст. 1, 33, 39 Закону України «Про іпотеку»), ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України.

Разом з тим не можна погодитися з висновками суду щодо визначення розміру заборгованості за кредитом, а саме визначення розміру заборгованості по пені в іноземній валюті - швейцарських франках. Доводи апелянта є частково обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За укладеними 20.07.2007 р. з Банком кредитним договором ML-500/104/2007 (а. с. 5 - 9), додатковими договорами до вказаного кредитного договору № 1 від 20.07.2007 р. (а. с. 10, 11), № 2 від 20.05.2009 р. (а. с. 12 - 13), № 3 від 20.07.2007 р. (а. с. 14 - 16), № 4 від 22.03.2010 р. (а. с. 17 - 22), № 5 від 20.04.2010 р. (а. с. 23 - 24 зворотня сторона), кредитної заявки від 20.07.2007 р. (а. с. 25) ОСОБА_4 отримав у Банку кредит у сумі - 440 405,71 швейцарських франків, строком до 20.07.2037 р., зі сплатою плаваючої процентної ставки у розмірі: - до 19.05.2009 р. - 4,49% річних (фіксована ставка) та FIDR (процента ставка по строковим депозитам фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору); - з 20.05.2009 р. по 19.10.2009 р. - 6,00% + FIDR, а з 20.10.2009 р. по до повного погашення боргу - 4,78% + FIDR; - з 20.11.2009 р. по 21.02.2010 р. - 5,50% + FIDR, а з 22.02.2010 р. по до повного погашення боргу - 4,93% + FIDR; - з 22.03.2010 р. по 20.06.2010 р. - 5,50% + FIDR, а з 20.10.2009 р. по до повного погашення боргу - 4,78% + FIDR; - з 21.06.2010 р. до 19.12.2010 р. - тільки фіксована процентна ставка у розмірі -9,61%; - з 20.12.2010 р. до повного погашення боргу - 5,11% + FIDR; - з 20.04.2010 р. по 20.06.2010 р. - 5,50% + FIDR, а з 21.06.2010 р. по до повного погашення боргу - тільки фіксована процентна ставка у розмірі -9,78%; - з 20.12.2010 р. до повного погашення боргу - 5,28% + FIDR.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з ОСОБА_4 був укладений, зокрема, договір іпотеки РСL-500/104/2007 від 20.07.2007 р., за яким предметом іпотеки є - належна на праві власності ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_2 (далі - Договір іпотеки). Відповідно до п. п. 4.4, 6.3, 6.4 вказаного договору іпотеки сторони визначили: - вартість предмета іпотеки у розмірі - 1 915 136,00 грн. (а. с. 34 зворотня сторона); - право Іпотекодержателя звернутися до суду у випадку несплати Іпотекодавцем будь-якої суми в розмірі, валюті, строк і в порядку, встановленому кредитним договором; - початкова ціна продажу предмета визначається Іпотекодержателем, але вона повинна бути не нижче його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки (а. с. 36).

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав. Згідно наданого апеляційному суду розрахунку станом на 13.03.2013 р. утворилася заборгованість у розмірі - заборгованість за кредитом - 440 405,71 швейцарських франків; - заборгованість по відсоткам - 72 332,29 швейцарських франків, - пеня - 72 753,03 грн..

Отримане 25.07.2011 р. письмове попередження Банку про необхідність погашення боргу (а. с. 27 - 28) ОСОБА_4 залишив без задоволення, заборгованість не погасив.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог, передбачених ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З урахуванням положень ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу за рішенням суду, шляхом проведення прилюдних торгів, в якому повинно бути визначена початкова ціна продажу.

За встановлених обставин права Банка щодо повернення кредиту є порушеними, а тому підлягають захисту. Підлягають задоволенню вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності-незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Доводи апелянта щодо не визначення початкової ціни колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного. По-перше, у судовому засіданні сторони не визнали початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні його вартості, яка вказана в іпотечному договорі. Сторони при цьому посилалися на те, що з часу визначення вартості предмета іпотеки пройшов значний час. Після роз'яснення апеляційним судом сторонам по справі права заявити клопотання про призначення судової експертизи з визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, представник Банку відмовився з тих підстав, що іпотечним договором передбачено визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки у будь-якому випадку на підставі незалежної оцінки. Представник відповідача обґрунтовував свою відмову тим, що обов'язок з доведення початкової ціни продажу предмета іпотеки лежить на позивачеві. Оскільки п. 6.4 передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки не повинна бути нижчою його вартості, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки, то суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, правильно визначився з початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності-незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Про вищевказане роз'яснюється, зокрема, у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Доводи апелянта про застосування строку позовної давності щодо щомісячних платежів не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи не містять письмової заяви відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції про застосування строку позовної давності (ст. 267 ЦК України).

Доводи апелянта з приводу неправильності розрахунку боргу є частково обґрунтованими - тільки щодо визначення розміру пені в іноземній валюті. Верховним Судом України у справі № 6-79цс14 висловлена правова позиція про те, що аналіз норм ст. ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, вищевказані правові висновки Верховного Суду України є обов'язковими для всіх судів України.

З наданого апеляційному суду розрахунку заборгованості (а. с. 224) вбачається, що визначений у передбачених законом межах розмір пені становить - 72 753,07 грн..

Розмір заборгованості апеляційним судом перевірений, визнаний правильним. Наданий апелянтом розрахунок сплачених сум (а. с. 218-220) не спростовує наявність боргу. Свого обґрунтованого варіанту розрахунку заборгованості апелянт не надав.

Доводи апелянта щодо наявності тільки загального розміру заборгованості (без визначення його складових), не визначення реального розміру боргу (не встановлені сплачені суми, відсутня формула розрахунку процентів, відповідні документи, відмовлено у клопотанні про витребування документів про сплату кредиту), суперечить наявним матеріалам справи - розрахункам боргу, мотивувальній частині рішення (а. с. 45, 100, 224), перевіреним апеляційним судом, якому були надані меморіальні ордера з отримання кредиту та його сплати (а. с. 45, 100, 152 - 207). Апелянт належними та допустимими доказами не довів інший розмір заборгованості, його складових.

Доводи апелянта щодо відсутності в рішенні суду посилань на пріоритет вимог не заслуговують на повагу, оскільки не спростовують висновки суду щодо порушення прав Банку з повернення кредиту.

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права (відмова у зупиненні провадження до розгляду іншої справи) не привели до неправильного вирішення справи (ст. 309 ЦПК України), а тому не приймаються до уваги.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Оскільки неправильне застосування судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального права, порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення пені в іноземній валюті, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-500/104/2007 від 20.07.2007 р. станом на 13.03.2013 р. у розмірі: - заборгованість за кредитом - 440 405,71 швейцарських франків; - заборгованість по відсоткам - 72 332,29 швейцарських франків, - пеня - 72 753,03 грн.,

звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PCL-500/104/2007, укладеним 20.07.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є - ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., реєстровий № 1409, а саме - квартиру АДРЕСА_2 і належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В. від 20.07.2007 р., реєстровий № 1403, шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності-незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду є порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, необхідно стягнути з Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОТП Банк» судовий збір у сумі - 3 654,00 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2015 року - змінити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) перед публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-500/104/2007 від 20 липня 2007 року станом на 13 березня 2013 року у розмірі - заборгованість за кредитом - 440 405 (чотириста сорок тисяч чотириста п'ять) 71 швейцарських франків; - заборгованість по відсоткам - 72 332 (сімдесят дві тисячі триста тридцять дві) 29 швейцарських франків, - пеня - 72 753 (сімдесят дві тисячі сімсот тридцять три) грн. 03 коп.,

звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PCL-500/104/2007, укладеним 20 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_4, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., реєстровий № 1409, а саме - квартиру АДРЕСА_2 і належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В. від 20 липня 2007 року, реєстровий № 1403, шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності-незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір у сумі - 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. А. Калараш