Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарі: Рудь Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит», Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит» про стягнення депозитних коштів,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення із Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит» на його користь суму неповернутого вкладу у розмірі 12 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 жовтня 2015 року складає 263 160,00 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що між ним і відповідачем було укладено договір банківського строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті № 32606/370-12 від 10.10.2012 року за умовами якого він вніс грошовий вклад на суму 8000,00 доларів США на рахунок відповідача строком до 15.10.2013 року з нарахуванням 11% річних. Крім того, 13.05.2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 10.10.2012 року за умовами якої позивач здійснив поповнення вкладу у сумі 4 000,00 доларів США.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що після закінчення строку визначеного в п.1.1. цього договору кошти з депозитного рахунку повертаються Вкладникові. В такому випадку клієнт зобов'язаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку вкладу. В разі ж коли клієнт не надав Банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення вкладу після закінчення строку в п.1.1. договору, строк розміщення вкладу вважається продовженим з наступного дня після закінчення даного строку на 370 днів.

15.06.2015 року Позивач надав до Філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит» заяву про повернення банківського вкладу, а оскільки договір був автоматично продовжений до 15.10.2015 року то саме в цей день, на думку позивача, відповідач зобов'язаний був повернути йому суму вкладу. Однак відповіді на своє звернення та суми вкладу позивач не отримав, що змушує його звернутись з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач позов підтримав частково та пояснив, що 19.11.2015 року він отримав від відповідача 200 000,00 грн. по договору банківського строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті № 32606/370-12 від 10.10.2012 року. Проте, вказані грошові кошти виплачені йому не в повному обсязі, у зв»язку з чим залишок заборгованості відповідача по вказаному договору перед ним складає 2 889,02 долари США, який він просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит» на його користь, виходячи з курсу НБУ станом на день ухвалення судового рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, з підстав викладених у письмових запереченнях. Додатково зазначила, що Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 відповідно до статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року №898 відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до Постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року №230 розпочато процедуру ліквідації банку.

Оскільки під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури, а також враховуючи, що 19.11.2015 року позивачем було отримано відшкодування за вкладами фізичних осіб за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в межах гарантованої суми - 200 000,00 грн., представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову.

Суд заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» в іноземній валюті № 32606/370-12 від 10.10.2012 року за умовами якого відповідач приймає від позивача внесок у сумі 8 000,00 доларів США та зобов'язується повернути позивачу суму вкладу зі сплатою 11% річних в строк до 15.10.2013 року. Крім того, між сторонами 13.05.2013 року було укладено додаткову угоду до договору про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 10.10.2012 року за умовами якої позивач здійснив поповнення вкладу у сумі 4 000,00 доларів США. (а.с.7-11).

За п.4.1 договору банківського строкового вкладу «Пенсійний» в іноземній валюті № 32606/370-12 від 10.10.2012 року після закінчення строку, визначеного п. 1.1 цього договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим договором, кошти з депозитного рахунку повертаються клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний картковий або інший депозитний рахунок, а дія цього договору припиняється. Клієнт зобов»язаний надати Банку зазначену письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку вкладу, визначеного п. 1.1 цього договору.

В разі ж коли Клієнт не надав банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення вкладу після закінчення строку, визначеного п. 1.1 цього договору, строк розміщення вкладу вважається продовженим з наступного дня, після закінчення строку, визначеного п. 1.1 цього договору, на строк 370 днів.

15 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про повернення банківського вкладу у сумі 12 000,00 доларів США, розміщеного згідно договору банківського строкового вкладу «Пенсійний» в іноземній валюті № 32606/370-12 від 10.10.2012 року, яка залишена без задоволення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1 та 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

З матеріалів справи убачається, що Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 відповідно до статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року №898 відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації або запровадження процедури ліквідації регулюються спеціальними нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтвердженні вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Враховуючи викладене, між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору строкового банківського вкладу, які носять майново-грошовий характер, а відтак у даному випадку ОСОБА_1 виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Крім того, як вбачається з інформації опублікованої на офіційному сайті Національного банку України на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як убачається із даних виписки по особовому рахунку за період з 01.01.2015 року по 25.04.2016 року позивачу було здійснено виплату граничного розміру відшкодування коштів за вкладом у сумі 9 110,98 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день виплати - 18.11.2015 року становила 200 000,00 грн., вказана обставина не заперечується і позивачем.

Відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 цього Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

При цьому, ч. 5 ст. 46 цього Закону передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Таким чином, враховуючи, що на момент ухвалення рішення в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вимоги позивача, який є вкладником банку, про стягнення банківського вкладу та процентів за ним не можуть бути задоволенні в силу вищевказаних норм Закону.

З огляду на означене, суд не вбачає підстав для задоволення позову, і приходить до висновку про відмову у його задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 208, 209, 212-216, 223 294 ЦПК України, ст.ст. 1058, 1060, 1074 ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Законом України «Про банки і банківську діяльність» суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит», Публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит» про стягнення депозитних коштів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Повний текст рішення виготовлено 29 квітня 2016 року.