У х в а л а

іменем україни

12 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ГвоздикаП. О., Ситнік О. М.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, заінтересовані особи: орган опіки та піклування Збаразької РДА, прокуратура Збаразького району Тернопільської області, про визначення місця проживання дітей та їх відібрання, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила визначити місце проживання малолітніх дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, за її місцем проживання та відібрати дітей у батька ОСОБА_5, повернувши їй.

Посилалася на те, що маючи постійне місце роботи і постійний заробіток, може забезпечити належні умови для проживання дітей, які потребують саме материнської любові, піклування та догляду. З листопада 2014 року до теперішнього часу ОСОБА_5 самовільно утримує у себе дітей та перешкоджає їй у спілкуванні з ними.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року, позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір'ю ОСОБА_4

Відібрано малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у батька ОСОБА_5 і повернуто їх матері ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов᾽язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-СІІ), зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Судами встановлено, що з 31 грудня 2004 року по 24 червня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу 05 вересня 2005 року у сторін народилася дочка ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_8

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 разом із дітьми переїхала проживвати до будинку своєї матері ОСОБА_9, що розташований по вул. Почаївській, 50 у смт Вишнівець Збаразького району Тернопільської області.

У листопаді 2014 року по теперішній час ОСОБА_5 самовільно утримує у себе дітей та перешкоджає ОСОБА_4 у спілкуванні з ними.

Вирішуючи спрі по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 добросовісно відноситься до виконання своїх батьківських обов'язків, має комфортне житло, в якому створені всі належні умови для проживання та виховання дітей, працює і здатна матеріально забезпечувати дітей всім необхідним для нормального утримання, розвитку, відпочинку та виховання. Доказів, які могли б бути підставою для визначення з батьком місця проживання дітей відповідачем суду не надано.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, за наявності яких суд не може передати дітей для проживання з матір'ю, висновком Збаразької районної державної адміністрації Тернопільської області від 17 грудня 2014 року у ОСОБА_4 не встановлено.

Такі висновки судів грунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про неналежну оцінку судами наданих доказів - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

У квітні 2016 року ОСОБА_5 подано клопотання про його участь у судовому засіданні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у режимі відеоконференції.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 158-1 ЦПК України суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи іншого учасника цивільного процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання. Ухвала суду, прийнята за наслідками вирішення цього питання, оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 332 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у нарадчій кімнаті без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки розгляд даної справи було проведено в попередньому судовому засіданні, який відбувається без повідомлення осіб, які беруть участь у справі, то у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про його участь у судовому засіданні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у режимі відео конференції слід відмовити.

Керуючись ст. 158-1, ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про його участь у судовому засіданні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у режимі відеоконференції відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 04 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

П.О. Гвоздик

О. М. Ситнік