Справа № 466/8934/14 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/783/176/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Кабаля І.І., Шумської Н.Л.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2, представників позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника третьої особи ЛМР - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третіх осіб: Львівської міської ради, Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третіх осіб: Львівської міської ради, Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено.

Визнано причини пропуску строку на прийняття спадщини поважними.

Визначено ОСОБА_7 додатковий строк терміном на 3 (три) місяці для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9, який помер 12 січня 2012 року.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_6 - ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що строк на прийняття спадщини позивачем минув 12 липня 2012 року, в зазначений період позивачка жодних дій з прийняття спадщини не вчинила. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про в поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини позивачкою, оскільки в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував наявність у позивача обєктивних, істотних, непереборних труднощів для прийняття позивачем спадщини у встановлений законом шестимісячний строк.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Встановлено, що відповідно до Свідоцтва про смерть спадкодавець ОСОБА_9 помер 14 січня 2012 року (а.с.5). Покійний ОСОБА_9 був сином позивачки ОСОБА_7 Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина та спадкова справа заведена у Третій Львівській державній нотаріальній конторі.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ч.1 ст.1261 ЦК України першою чергою спадкоємців по закону є діти спадкодавця, або той із подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до цього спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_9 є його дружина ОСОБА_10 та матір ОСОБА_7

В той же час, відповідно до вимог ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою. Таким чином, спадщина після смерті ОСОБА_9 відкрилась 14 січня 2012 року.

За приписами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 вказаної статті ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз»яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Даних вимог закону суд першої інстанції не врахував та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і визначення додаткового строку для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини.

Так, з матеріалів справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_9 до нотаріальної контори у передбачений законом термін, а саме 07 лютого 2012 року, звернулась лише його дружина ОСОБА_10. Нею ж і були отримані свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.57-111).

04 червня 2014 року ОСОБА_10 померла. Після її смерті із заявами про прийняття спадщини в нотаріальну контору звернулись відповідачі по справі ОСОБА_6 18 червня 2014 року та ОСОБА_8 - 23 вересня 2014 року.

Позивач ОСОБА_7 ні у передбачений законом строк, ні за спливом такого, із заявами про прийняття спадщини після смерті свого сина у нотаріальну контору не зверталась, а відтак і обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, не отримувала.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_7 не проживала разом зі спадкодавцем і пропустила встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Крім позивача та покійної ОСОБА_10, спадкоємців першої черги за законом не було, однак покійна ОСОБА_10, приховавши вищезазначений факт, звернулась 07 лютого 2012 року до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті ОСОБА_9, зазначивши, що окрім неї спадкоємців за законом немає. Після чого, покійна ОСОБА_10 отримала свідоцтво на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 Позивач не подала своєчасно нотаріусу заяву про прийняття спадщини, оскільки згідно представлених витягів (а.с.13, 14) хворіє та їй встановлений діагноз деформуючий остеоартроз обох колінних суглобів, больовий синдром та порушення функцій ходи, нестабільність правого колінного суглобу; гіпертонічна хвороба 1 ступня, ішемічна хвороба серця. ГІФХ ІІ-111 ст., ожиріння 11-III ст., крім того, є особою похилого віку, не ходяча, нетранспортабельна.

Оскільки позивач пропустила строк прийняття спадщини з вказаних вище причин, суд першої інстанції вважав за необхідне визнати ці причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд прийшов до таких вважаючи встановленими обставини, які недоведені, висновки ж суду обставинам справи не відповідають, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Із пояснень представників позивача ОСОБА_7 вбачається, що їх довірителька була обізнана про строк та порядок прийняття спадщини, однак не оформляла таку за домовленістю із покійною ОСОБА_10

Докази наявності у позивача перешкод для прийняття спадщини у період з 14 січня 2012 року по 14 липня 2012 року в матеріалах справи відсутні. Два витяги з медичної карти амбулаторного хворого, на які посилається суд у своєму рішенні, датовані, відповідно, 11.11.2014 року та 28.11 2014 року (а.с.13,14), тобто не стосуються періоду, поважність причин в який підлягає доказуванню.

Сама по собі наявність перелічених у медичних виписках хвороб у амбулаторного хворого, не може бути доказом неможливості прийняття позивачем спадщини у встановленому законом порядку

Відповідно до роз»ясень, які містяться у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Такі причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзд до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови не можуть бути визнані поважними (п.18 цієї постанови).

Таким чином, зазначені позивачем причини пропуску нею шестимісячного строку для прийняття спадщини , після смерті ОСОБА_9, який помер 14 січня 2012 року, не є такими, що не залежали від її волі, не є непереборними та такими, що створювали для неї істотні труднощі для прийняття спадщини. Такі не перешкоджали останній подати до нотаріальної контори, протягом шести місяців заяву про прийняття спадщини. При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що з дня смерті спадкодавця і до часу звернення з позовом до суду минуло майже три роки.

І, як встановлено, позивач була обізнана про смерть сина ОСОБА_9, який помер 14 січня 2012 року, проте доказів наявності перешкод для прийняття спадщини саме в період з 14 січня 2012 року по 14 липня 2012 року не надала, а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви рішення суду про задоволення позову не ґрунтуються на матеріалах справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Оскільки, за вірно встановлених обставин допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_7в користь ОСОБА_6,121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна грн. 80 коп.) судового збору сплачених останнім при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, ч.2, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_2- задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, третіх осіб: Львівської міської ради, Третьої Львівської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7в користь ОСОБА_6121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна грн. 80 коп.) судового збору сплачених останнім при подачі апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_11