Справа № 489/3883/16-ц
Номер провадження 2/489/2209/16
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі-відповідач), третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,

встановив

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку на підставі договору купівлі-продажу. Земельна ділянка, на якій розташований будинок зареєстрована за колишнім власником будинку. Землю передано для обслуговування індивідуального житлового будинку, право власності на яку набув позивач.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на присадибну земельну ділянку загальною площею 0,049 га, в межах згідно з планом, на якій розміщений житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, від нього надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа в судове засідання не з'явилися.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.10.1993 позивач придбала у ОСОБА_3 житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1.

Згідно з свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.07.2008 право власності на вказаний будинок зареєстровано за позивачем.

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 29.07.1993 ОСОБА_2 належить земельна ділянка, площею 0,049 га, яка передана для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 з наступними змінами та доповненнями, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997 і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Аналіз змісту даних норм закону дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу права на земельну ділянку при переході права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 перебувала у приватній власності відповідача, що підтверджується державним актом, копія якого додана до матеріалів справи. В державному акті вказано, що вся земельна ділянка відводиться для обслуговування будинку.

Таким чином, оскільки позивач на законних підставах набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, то до нього перейшло і право власності на земельну ділянку за вказаною адресою.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на присадибну земельну ділянку загальною площею 0,049 га, в межах згідно з планом, на якій розміщений житловий будинок АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв