Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Григоренко М.П., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі незавершеного будівництвом житлового будинку, припинення права спільної сумісної власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі незавершеного будівництвом житлового будинку, припинення права спільної сумісної власності відмовлено

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки рішення постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що спірне будівництво було розпочато за час шлюбу за спільні кошти подружжя, а тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.Судом не враховано, що не будучи житловим будинком, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, а тому є майном, що може належати на праві спільної сумісної власності подружжя.

Судом залишено поза увагою висновок судової будівельно-технічної експертизи, яким визначено, що спірне незавершене будинковолодіння підлягає поділу, а тому його можливо розділити між сторонами.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що незавершене будівництво, а саме житловий будинок №18 по вул. Олімпійська в с. Рокитне Рівненської області не являється об'єктом цивільних прав та не може підлягати поділу, оскільки право власності в установленому законом порядку на час розгляду справи не зареєстровано.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2009 року по 15 жовтня 2012 року.

Земельна ділянка АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_2, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_1 від 24 грудня 2010 року.

Під час шлюбу на цій земельній ділянці сторонами збудовано житловий будинок загальною площею 86,2 кв. м, який на даний час не введено в експлуатацію, однак відсоток готовності вказаного будинку складає 57%, що підтверджується технічним паспортом на об'єкт незавершеного будівництва від 20 листопада 2015 року, інвентаризаційна справа № 1197 (а. с. 56-59).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

Судом першої інстанції досліджено, оцінено та перевірено докази по справі як окремо, так і в їх сукупності та зроблено висновки, що житловий будинок по АДРЕСА_1 може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Однак рішення суду першої інстанції, в мотивувальній частині якого зроблені такі висновки, відповідачем не оспорювалось, будь-яких доказів того, що спірний будинок був побудований ним особисто відповідач не надав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що спірний будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (ч. 1 ст. 181, п. 6 ч.1 ст. 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (ст. 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року по справі № 6-47цс16.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що спірний об'єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його не закінчено, однак відсоток готовності будинку складає 57%, технічний розподіл спірного будинку з визначенням часток сторін є можливим, тому позивач має право на визнання за нею ? частини незавершеного житлового будинку АДРЕСА_1

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, які суд вважав встановленими, таке рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, ст. ст. 60, 63, 69, 70 СК України, ст. ст. 15, 181, 319, 331, 346, 350, 351 ЦК України

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 серпня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі незавершеного будівництвом житлового будинку, припинення права спільної сумісної власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на ? частину незавершеного будівництвом житлового будинку (із ступенем готовності 57%), що розташований в АДРЕСА_1 та виділити їй приміщення №3 площею 12,4 м2; приміщення №4 площею 22,3 м2, а всього загальною площею 34,7 м2 відповідно до варіанту №1 (рис2) висновку експерта №160224/1 ФМ судової будівельно-технічної експертизи від 15.03.2016 року.

Визнати за ОСОБА_2 право на ? частину незавершеного будівництвом житлового будинку (із ступенем готовності 57%), що розташований в АДРЕСА_1 та виділити йому приміщення №1 площею 16,6 м2; приміщення №2 площею 18,1м2, а всього загальною площею 34,7 м2 відповідно до варіанту №1 (рис2) висновку експерта №160224/1 ФМ судової будівельно-технічної експертизи від 15.03.2016 року

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді: