Справа №490/8692/14-ц 05.12.2016 05.12.2016 05.12.2016
Провадження №22-ц/784/2251/16
Справа № 490/8692/14-ц Головуючий у 1 інстанції Чулуп О.С.
Провадження №22-ц/784/2251/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Шагаєм О.А.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2015 року, ухваленого у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

у с т а н о в и л а :

07 липня 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» предявило до ОСОБА_3, ОСОБА_4 зазначений позов, який обґрунтувало наступним.

22 березня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (далі Банк) та ОСОБА_3М було укладено кредитний договір № 07/ПК-79, за умовами якого Банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 10 000 доларів США, а той, у свою чергу, зобовязувався використати взяті грошові кошти за цільовим призначенням і повернути їх частинами до 22 березня 2011 року, сплачуючи щомісячно відсотки за користування ними із розрахунку 16% річних, за весь строк фактичного користування кредитом.

В ньому ж, сторони домовилися, що у разі прострочки виконання грошового зобовязання позичальник сплачує Банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки НБУ, зазначеної в п.1.3. кредитного договору, від суми простроченої заборгованості. У випадку невиконання умов зазначених у п.п. 5.1.6. - 5.1.12., 9.3, 9.4. кредитного договору позичальник сплачує штраф у розмірі 15 % від суми кредиту.

23 жовтня 2006 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір №1, за яким банк зобовязався надати йому вже 37 000 доларів США на таких самих умовах як і попередня сума кредиту, але під обовязок забезпечити кредит договором іпотеки, застави рухомого майна та порукою.

На виконання названих умов і забезпечення виконання зобовязання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у звязку з порушенням умов даного договору та інших виплат Банку, ОСОБА_3 та Банк уклали договір іпотеки, за яким той передав належну йому однокімнатну квартиру №6, що розташована в місті Миколаєві по проспекту Леніна у будинку 185-а, і договір застави рухомого майна, за яким позичальник передав у заставу вантажний сідловий тягач Е, марки RENAULT MAGNUM AE 390, 1999 року випуску, та договір поруки з фізичною особою ОСОБА_4, за яким та зобовязалася нести солідарну з позичальником відповідальність за неналежне виконання ним кредитного зобовязання.

Банк виконав взятий себе обовязок, перерахувавши передаванні в кредит гроші, проте позичальник, взятого на себе за договором обовязку не дотримався, у звязку з чим у ОСОБА_3 утворилася заборгованість за кредитом.

Оскільки кредитодавець не спромігся її отримати, то за допомогою ряду цивільно-правових угод вона почергово перейшла до позивача, який за договором факторингу від 28 листопада 2012 року отримав право на вимогу за названими кредитними договорами від товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Посилаючись на те, що станом на 01 червня 2014 року прострочена заборгованість склала 412 073 гривень 20 копійок , з яких:

●17 306,21 долар США, що еквівалентно 203 780 гривень 57 копійок, заборгованість за тілом кредиту;

●13 524,90 доларів США, що еквівалентно 159 255 гривень 66 копійок, заборгованість зі сплати відсотків;

●27 743,82 долари США, що еквівалентно 326 683 гривень 40 копійок - пеня, позивач просив стягнути її із відповідачів солідарно за судовим рішенням, обмеживши пеню, належної до стягнення, позовною давністю в один рік, а її розмір - 49 036 гривнями 97 копійками.

Відповідач ОСОБА_4 надіслала до суду заперечення на позовну заяву, в яких просила застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити у задоволені позовних вимог.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2015 року у задоволені позову відмолено, з підстав спливу позовної давності.

ТОВ «Кредитні ініціативи» подало на це рішення апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилалось на помилковість висновку районного суду при застосуванні правил пропуску позовної давності. Як на його думку, право вимоги позивача виникло на підставі укладеного з банком договору купівлі-продажу кредитного портфелю, а тому початком перебігу позовної давності є дата відступлення 28 листопада 2012 року.

Апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення суду 1 інстанції, у частині вирішення вимог про стягнення з ОСОБА_3 заборгованих процентів та пені за кредитним зобовязанням, а також розподілі судових витрат скасувати, і в цій частині ухвалити нове рішення, яким названі вимоги задовольнити частково, та залишити оскаржене рішення в іншій частині без змін.

Так, відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції виходив з того, що перебіг позовної давності почався з 22 березня 2011 року, а звернення позивача з даним позовом до суду відбулося 07 липня 2014 року, тобто за межами позовної давності, а оскільки відповідач ОСОБА_4 подала заперечення на позовну заяву, в якій зазначила про застосування наслідків цього (а.с. 66-70), то з цієї підстави суд зобовязаний відмовити у стягненні грошових сум, заборгованих позичальником та поручителем за кредитним зобовязанням.

Колегія суддів не у повній мірі погоджується з таким, у звязку з чим вважає висновки суду, щодо спливу позовної давності за процентами та пенею - помилковими і такими, що не відповідають ні положенням чинного законодавства, ні судовій практиці яка склалася.

Відповідно до статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК ).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені статтею 1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (далі Банк) та ОСОБА_3М було укладено кредитний договір №07/ПК-79, за умовами якого Банк зобовязався надати позичальнику кредит у розмірі 10 000 доларів США, а той, у свою чергу, зобовязувався використати взяті грошові кошти за цільовим призначенням і повернути їх частинами до 22 березня 2011 року; сплачувати щомісячно відсотки за користування ними у розмірі 16% річних за весь строк фактичного користування кредитом (а.с. 6-8).

23 жовтня 2006 року між, Банком та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір №1, за яким банк зобовязався надати йому 37 000 доларів США на таких самих умовах як і попередня сума кредиту, але забезпечив договором іпотеки, застави рухомого майна та поручителем.

На забезпечення виконання зобовязання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом,пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у звязку з порушенням умов даного договору та інших виплат Банку, уклали з позичальником договір іпотеки, за яким той передав однокімнатну квартиру №6, що розташована в місті Миколаєві по проспекту Леніна у будинку 185-а, договір застави рухомого майна, а саме вантажного сідлового тягачу Е, марки RENAULT MAGNUM AE 390, 1999 року випуску, та договір поруки з фізичною особою ОСОБА_4, за яким та зобовязалася нести солідарну відповідальність з позичальником.

Відповідно до пункту 3.1-3.3 Договору сума кредиту, сума процентів за користування ним та сума комісії за управління кредитом складає повну заборгованість та підлягає сплаті шляхом здійснення щомісячних платежів, кількість яких відповідає кількості платіжних періодів (53). Всі щомісячні платежі зазначені в графіку платежів (а.с.11). Щомісячні платежі повинні здійснюватись позичальником відповідно до графіку погашення кредиту та повинні бути отримані кредитодавцем не пізніше відповідної дати щомісячного платежу, зазначеної в графіку. Щомісячний платіж у відповідності з графіком включає в себе відповідну частину суми кредиту, проценти за користування кредитом, які підлягають погашенню позичальником у відповідному платіжному періоді.

Пунктом 3.6 Договору визначено, що кожний щомісячний платіж повинен бути отриманий кредитодавцем протягом відповідного платіжного періоду не пізніше відповідної кінцевої дати щомісячного платежу, зазначеної в графіку платежів - не пізніше 10 числа місяця у відповідному платіжному періоді.

Наслідком невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобовязань, щодо сплати щомісячних платежів, є право кредитодавця вимагати сплати пені в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п.п. 8.1 кредитного договору, від суми простроченої заборгованості. За не повідомлення Банку про зміну свого місця проживання Позичальник сплачує штраф у розмірі 2% від суми зазначеної в п. 1.1. кредитного договору за кожен випадок. У випадку невиконання умов зазначених в п.п. 5.1.6.,-5.1.12, 9.3.-9.4., позичальник сплачує штраф у розмірі 15 % від суми кредиту.

Таким чином, сторони узгодили графік платежів, яким передбачені кількість платіжних періодів 53, кінцеві дати кожного платежу 10 число кожного місяця та розмір щомісячного платежу 680 долларів США (а.с.11).

Крім того, сторони встановили як строк дії договору до повного виконання позичальником взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 22 березня 2011 року.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Вже з перших місяців дії договору ОСОБА_3 (а.с. 18) неналежно виконував його умови, невчасно та не у повному розмірі вносив обовязкові щомісячні платежі на повернення кредиту, сплати відсотків, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед банком, яку він відмовляється погасити добровільно.

28 листопада 2012 року, між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, та того ж дня між названним останнім товариством і ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, внаслідок якого та на підставі статті 512 ЦК України позивач набув право вимоги за Договором кредиту, укладеному з ОСОБА_3

Скориставшись таким правом позивач предявив зазначений позов і просив суд про його задоволення.

13 липня 2015 року ОСОБА_4 подала до суду заперечення на позовну заяву, в якій вказала підстави необхідності застосування позовної давності (а.с.66-70).

Суд погодився з доводами відповідача і усупереч чинному законодавству таку вимогу задовольнив у повному обсязі.

Проте з цим погодитися неможна.

Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), а спеціальна, в тому числі до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) в один рік (стаття 258 ЦК).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК).

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами Договору та Графіком встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу.

Тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, за умови неналежного виконання ОСОБА_3 зобовязань за Договором, позовна давність за вимогами про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, сплата яких відповідно до змісту Договору та Графіку визначена періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року та інших аналогічних справ.

07 липня 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 22 березня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №07/ПК-79 та 23 жовтня 2006 року додатковий договір №1, за яким останній отримав 37 000 доларів США кредитних коштів та мав повернути частинами у строк до 22 березня 2011 року на узгоджених умовах відповідно до графіку.

Посилаючись на порушення останнім кредитних зобовязань та виникнення станом на 01 червня 2014 року кредитної заборгованості, позивач просив стягнути солідарно з боржника та його поручителя прострочену заборгованість, яка складається з:

●17 306,21 доларів США, що еквівалентно 203 780гривень 57 копійок, заборгованості за тілом кредиту;

●13 524,90 доларів США, що еквівалентно 159 255 гривень 66 копійок, заборгованості зі сплати відсотків;

●49 036 гривень 97 копійок - пені.

Проте з ОСОБА_4, як з поручителя, вказана сума заборгованості стягненню не підлягає, оскільки відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Саме така правова позиція викладена в постановах Пленуму Вищого господарського суду від 24.11.2014 року №1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникли з кредитних договорів», п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а також у постанові судової палати у цивільних справах ВСУ від 20 квітня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, кінцевий термін повернення грошей визначено 22 березням 2011 року. Починаючи з наступного дня позивач мав право протягом 6 місяців предявити зазначені вимоги до ОСОБА_4, як поручителя. Той же предявив їх лише 07 липня 2014 року, тобто за межами встановленого законом строку. Беручи до уваги, що названий строк є преклюзивним, то борг не може бути стягнутий з неї у звязку з припиненням поруки.

Оскільки районний суд був такої ж думки, то в цій частині рішення є законним та обґрунтованим, а скарга, в цій частині, задоволенню не підлягає.

В той же час, ТОВ «Кредитні ініціативи» має право на примусове стягнення через суд лише тих платежів, які нараховані ОСОБА_3 в межах позовної давності (загальної та спеціальної) і лише за певними позиціями.

За розрахунком позивача в межах заявленого позову заборгованість ОСОБА_3 за тілом кредиту складає 17 306,21 доларів США, що еквівалентно 203 780 гривням 57 копійкам.

Заборгованість по процентах за користування кредитом розрахована станом на 01 червня 2014 року 13 524,90 доларів США, що еквівалентно 159 255 гривень 66 копійок; пеня складає 27 743,82 доларів США, що еквівалентно 326 683 гривень 40 копійок.

Зазначені суми і слід було б з ОСОБА_3 стягнути.

Проте, враховуючи кінцевий строк повернення наданих кредитних коштів за умовами Договору 22 березня 2011 року та час предявлення даного позову 07 липня 2014 року, позивач має право вимоги лише за процентами та пенею, які нараховувались щомісячно після 06 травня 2012 року і по 07 липня 2014 року, та ще й в межах позовних вимог.

А тому, стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, яка виникла на 22 березня 2011 року, а вимога про її стягнення заявлена лише 07 липня 2014 року, тобто після спливу позовної давності, задоволенню не підлягають.

У той же час проценти в межах позовної давності та пеня, в межах спеціальної позовної давності та межах позову підлягає стягненню з позичальника.

При визначенні розміру процентів за користування кредитом за названий період колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 536 ЦК встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону, а також встановлений Договором строк повернення процентів - 22 березня 2011 та той факт, що Договором не встановлено розмір процентів після спливу зазначеного строк, слід дійти висновку про визначення розміру процентів після закінчення строку дії Договору на рівні облікової ставки Національного банку України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 7 вересня 2016 року у справі №6-1412цс16.

Облікова ставка Національного банку України у період з травня 2011 по березень 2012 року становила 7,75 %; з березня 2012 року по 10 травня 2013 року - 7,5 % річних, з 10 червня 2013 року по 13 серпня 2013 року - 7%, з 13 вересня 2013 року по 15 квітня 2014 року 6,5% річних, а з 15 квітня 2014 року 9,5%.

Таким чином, загальний розмір заборгованості в межах позовної давності за процентами складає 3 847 доларів США, що еквівалентно 45 279 гривням 19 копійкам ( за курсом визначеним Банком в 11, 77 гривень за 1 долар).

Названу суму слід стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку.

Крім того, відповідно до пункту 8.1. Договору з нього в межах позовних вимог та річнох позовної давності слід стягнути 49 036 гривень 97 копійок пені.

При цьому колегія суддів не вбачає підстав для застосування правил частини 1 статті 264 ЦК щодо переривання перебігу строку позовної давності.

Оскільки районний суд був іншої думки і взагалі відмовив у названих вимогах, то виписані вище грошові суми слід стягнути за рішенням суду апеляційної інстанції.

Колегія не погоджується з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу про те, що позовна давність при заміні кредитора у зобовязанні починає перебіг з часу отримання права вимоги за договором купівлі-продажу кредитного портфелю, оскільки це суперечить чинному законодавству.

Так, відповідно до статті 514 ЦК до нового кредитора, яким є позивач, переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 262 ЦК заміна сторона у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності

Проценти за користування кредитом та комісія підлягають сплаті за весь період користування кредитом до дня його повернення, що прямо передбачено статтею 1048 та пунктом 1.7 Договору.

За свою суттю зобовязання по сплаті процентів та комісії є основним зобовязанням, а не додатковим, тобто призначеним для забезпечення виконання основного зобовязання (неустойка, поруки, застава, притримання тощо), а тому правила статті 265 ЦК до таких вимог не застосовуються.

Тому проценти та пеня, нараховані і після закінчення строку Договору, підлягають стягненню до дати повернення кредиту, але в межах позовної давності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі №6-2631цс15.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що сплив позовної давності за вимогами про повернення тіла кредиту, частини процентів і комісії за період дії Договору (до 22 березня 2011 року) не позбавляє позивача права на їх стягнення, як щомісячних платежів, нарахованих в межах позовної давності ( після названої дати).

Відповідно до статті 88 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі даного позову та апеляційної скарги.

Виходячи з задоволеної частини позову з ОСОБА_3 на користь Банку слід стягнути 840 гривень 40 копійок на відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307 - 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2015 року, в частині вирішення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про стягнення заборгованості за процентами, пенею та розподілом судових витрат скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким названі позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 3 847 доларів США, що еквівалентно 45 279 гривням 19 копійкам на погашення заборгованості за процентами; 49 036 гривень 97 копійок - пені та 840 гривень 40 копійок на відшкодування судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Галущенко О.І.

ОСОБА_5