Справа № 329/336/16-ц
Провадження 2/329/168/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 червня 2016 року смт. Чернігівка Чернігівський районний суд Запорізької області
в складі: головуючого-судді Поди Н.М.
при секретарі: Сивак В.Г.
за участю прокурора Пирожника Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чернігівка цивільну справу за позовом Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,
Чернігівська РДА, як орган опіки та піклування в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить позбавити її батьківських прав відносно сина, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 являється матір'ю неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який звернувся до служби у справах дітей та повідомив про те, що протягом 3-х останніх років він проживає зі своєю бабусею ОСОБА_4, а його матір проживає у іншому районі, стосунків із ним не підтримує, не надає коштів для існування, не займається його вихованням, його вихованням та утриманням займається бабуся. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і пенсію по втраті годувальника отримує матір, однак ніяких коштів йому не надає, витрачає їх на власні потреби, а саме для придбання алкогольних напоїв для себе та чоловіка. За новим місцем проживання сім'я матері характеризується негативно та перебуває на обліку як кризова, зловживає спиртним напоями, не приділяє уваги вихованню своєї доньки, 2013 р.н., неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП.
У зв'язку з тим, що матір самоусунулася від виконання своїх обов'язків, не цікавиться життям своєї дитини, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, не піклується про її виховання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, позивач просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно її сина, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. В судовому засіданні представник позивача, Веремій Л.С. позов підтримала та просила задовольнити посилаючись на те, що матір участі у житті своєї дитини не приймає. Не заперечувала проти винесення заочного рішення.
В судове засідання відповідач, ОСОБА_2 двічі не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судової повістки, причини неявки суд не повідомила. Також до суду відповідачкою не надано заяви про розгляд справи без її участі. За згодою позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає ст.224 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення позовної заяви, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачка, ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).
Відповідно до матеріалів справи, відповідачка сином не цікавиться, не підтримує з ним ніякого зв'язку, протягом трьох останніх років він проживає з бабусею та знаходиться на повному її утриманні, не дбає про його стан здоров'я, моральний та фізичний розвиток, ухиляється від його виховання та утримання.
Надана письмова інформація Богданівської ЗОШ І-ІІІ ст. підтверджує, що мати ОСОБА_1 участі у житті сина не приймає, не цікавиться його навчанням, умовами життя, грошима не допомагає, хлопець знаходиться під опікою бабусі, на батьківські збори ходять родичі, які також допомагають підготуватися до школи.
Згідно довідок виконкому Вишнюватської сільської ради Розівського району Запорізької області від 08.02.2016р., ОСОБА_2 з червня 2012 року проживає без реєстрації на території Вишнюватської сільської ради в с. Вільне разом з чоловіком та донькою. В сільській раді родина ОСОБА_2 стоїть на обліку як кризова. Члени опікунської комісії разом з працівниками соціальних служб здійснювали перевірки умов проживання родини, вихованню неповнолітньої дитини в сім'ї приділяється недостатньо уваги, мати вживає алкогольні напої. За останній час скарг на спосіб життя ОСОБА_2 до сільради не надходило. (а.с. 14 -15).
ОСОБА_2 неодноразово притягувалася до відповідальності за ст. 184 КУпАП, що підтверджується постановами суду (а.с.12-13).
Крім того, факт ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків відносно свого сина, підтверджується письмовими поясненнями депутата Богданівської сільської ради. (а.с.17).
Згідно наявної в матеріалах справи письмової заяви - неповнолітній ОСОБА_1 згоден на позбавлення батьківських прав його матері, ОСОБА_2, так як вона матеріально його не утримує, ним повністю опікується бабуся, ОСОБА_4, не забезпечує його продуктами харчування, ліками. (а.с.16).
Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавлення її батьківських прав, так як вона ухиляється від виконання своїх обовязків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання.
Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 ухиляється від виховання своєї дитини і в силу ст. 164 Сімейного кодексу України підлягає позбавленню батьківських прав.
Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно ч.ч.1-5 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України та ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.ст. 8,11 Закону України „Про охорону дитинства " кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя тощо.
Відповідно до статей 25, 27, 29 Конвенції про Права дитини, ратифікованої Постановою ВР 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці визнають права дитини, яка віддана компетентними органами на піклування з метою догляду за нею, її захисту або фізичного чи психічного лікування, на періодичну оцінку лікування, наданого дитині, і всіх інших умов, пов'язаних з таким піклуванням про дитину. Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення.
Враховуючи вищевикладене, суд, вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає необхідним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 за тими підставами, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітнього сина, взагалі не проявляє до нього батьківської турботи, постійної матеріальної допомоги не надає, байдуже ставиться до йогох навчання, виховання та його долею не цікавиться, тому формальна наявність матері ставить дитину в скрутне становище, так як вона не може мати юридичного статусу дитини, яка залишилася без піклування батьків, і в повній мірі користуватись пільгами та державними гарантіями, що мають діти даної категорії, згідно чинного законодавства та вважає необхідним, в інтересах ОСОБА_1 з метою встановлення його соціального статусу, позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до її дитини, ОСОБА_1, який проживає разом з бабусею, яка повністю ним опікується.
Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки в дохід держави судовий збір у розмірі 1378 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 218, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166 СК України , суд,
Позов Чернігівської районної державної адміністрації Запорізької області, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженку м. Токмак Запорізької області батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Заяву про оскарження заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання її копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя