Справа № 366/2314/15-ц Головуючий у І інстанції Ткаченко Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/5997/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 26 29.11.2016
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Правекс Банк» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 вересня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Правекс Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ КБ «Правекс Банк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 1259-01/06Р від 13 листопада 2006 року у розмірі 9 120,11 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 4 573 доларів США, заборгованість за процентами - 2 314,04 доларів США, неустойка (пеня) за кредитом - 1 482, 76 доларів США, неустойка (пеня) за процентами - 750,31 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 листопада 2006 року між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав позичальнику кошти у розмірі 9 684 доларів США строком до 13 листопада 2013 року зі сплатою 11,9 % річних для своєчасної оплати вартості автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором. Позивач виконав належним чином свої зобов'язання та надав позичальнику кошти, однак відповідач не виконує свої зобов'язання за договором у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 16 вересня 2016 року позов ПАТ КБ «Правекс Банк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» заборгованість за кредитним договором № 1259-010/06Р від 13 листопада 2006 року в розмірі 2 748 доларів США 62 центи. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Правекс Банк» просить змінити рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права в частині часткового задоволення позовних вимог, збільшивши розмір заборгованості за кредитним договором з 2 748,62 доларів США до 9 120,11 доларів США та розмір витрат у вигляді судового збору з 579 грн. 14 коп. до 2 015 грн. 14 коп. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що кредит надавався позичальнику строком до 13 листопада 2013 року, а банк звернувся з позовом 25 серпня 2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Вимога про стягнення пені була заявлена позивачем у межах спеціального строку позовної давності. Суд першої інстанції не з'ясував чи наявні підстави для зупинення строку позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 13 листопада 2006 року між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 1259-010/06Р, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 9 684 доларів США на строк до 13 листопада 2013 року зі сплатою 11,99 % річних з метою оплати вартості автомобіля та страхових платежів за договорами страхування автомобіля.

13 листопада 2006 року між ПАТ КБ «Правекс Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №1259-010/06Р, згідно умов якого поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 1259-010/06Р.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «Правекс Банк», заборгованість ОСОБА_3 перед банком станом на 25 серпня 2015 року з розрахунком пені за період з 26 серпня 2014 року по 25 серпня 2015 року складає 9 120 доларів США 11 центів, яка складається з наступного: 4 573 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 314 доларів США 04 центи - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 482 долари США 76 центів - пеня за прострочення плати за кредитом; 750 доларів США 31 цент - пеня за прострочення плати за відсотками по користуванню кредитом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк, починаючи з листопада 2010 року, міг довідатися про порушення свого права, оскільки від відповідача не надійшов черговий платіж по кредиту. Позовна давність по кожному щомісячному платежу повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 553 ЦК України визначає що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що банк надав позичальнику кошти, які останній зобов'язався повернути у визначений у договорі строк. Так, п. 4.4 договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 116 доларів США щомісяця до «10» числа наступного місяця.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції стягнув з відповідачів заборгованість у межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов'язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідачів заборгованість по тілу кредиту та відсотках за період з 26 серпня 2012 року (трьохрічний строк позовної давності, що передує зверненню до суду) по 13 листопада 2013 року (кінцева дата користування кредитними коштами).

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що кредитний договір діє до 13 листопада 2013 року. Однак, як зазначалося вище, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Згідно розрахунку заборгованості позичальник припинив сплату коштів на виконання умов договору ще у 2010 році, а, отже, ПАТ КБ «Правекс банк» знав про порушення своїх прав ще до закінчення строку дії договору. У зв'язку з цим у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості значно раніше, ніж 26 серпня 2015 року, а саме з моменту не сплати відповідачем кожного чергового платежу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач вказує на те, що вимога про стягнення пені була заявлена позивачем у межах спеціального строку позовної давності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З матеріалів справи вбачається, що строк на який був наданий кредит закінчився 13 листопада 2013 року. Отже ПАТ КБ «Правекс Банк» мав право на пред'явлення вимоги про стягнення пені до 13 листопада 2014 року. Натомість, позивач пред'явив позов 26 серпня 2015 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності.

ПАТ КБ «Правекс Банк» зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував наявність підстав для зупинення строку позовної давності, оскільки позичальник ймовірно перебував у Збройних силах України. Проте, такі доводи апелянта є лише припущенням, а доказування, в силу ч. 5 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є законним та обґрунтованим, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс Банк» відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.