Справа № 346/3789/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2387/2016
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.

за участю секретаря: Возняк В.Д.

сторін: представника ПАТ КБ "Приватбанк" Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ "ПриватБанк" на рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

05.07.2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з даним позовом посилаючись на те, що згідно укладеного договору № б/н від 15.02.2011 року ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 4 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 31.05.2016 року має заборгованість в сумі 11 111,57 грн., яка складається із: 2837,90 грн. - заборгованість за користування кредитом; 7268,36 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 505,31 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судовий збір.

Просив задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судовий збір.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13.10.2016 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ КБ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом неповно з'ясовано обставини, які мають занчення для справи, рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності на час звернення до суду, оскільки відповідач отримав платіжку картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів. Строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору та строк дії картки не є тотожними поняттями.

Крім того, судом залишено поза увагою, що відповідно до пунктів 9.3 та 9.5 Умрв картрахунок відкритий на невизначений термін та може бути закритий на підставі заяви держателя. Більше того, відповідно до п.9.12 Умов, які є невід'ємною частиною кредитного договору, сторони домовились, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо жодна зі сторін не заявляє про його припинення, він автоматично лонгується на такий же термін.

Зазначив, що у разі застосування строку позовної давності, її наслідки можуть бути застосовані лише до тих зобов'язань та нарахувань, які були здійснені за межами строку позовної давності. Водночас, суми нарахувань, здійснені у межах строку позовної давності, підлягають стягненню з відповідача.

Отже, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості у межах строків позовної давності у будь-якому випадку підлягали задоволенню, а судом першої інстанції безпідставно застосовано правову позицію ВСУ № 6-249цс15 від 02.12.2015 року.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на підставі «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», відповідач ОСОБА_3 15.02.2011 року отримав кредит у розмірі 4800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.(а.с.6,7,8-9,10-33)

У результаті неналежного виконання позичальником умов даного договору виникла заборгованість станом на 31 травня 2016 року в сумі 11 111,57 грн., що підтверджується даними розрахунку заборгованості за вказаним договором, тобто заявлені вимоги являються обгрунтованими. (а.с.4-5).

Під час розгляду справи відповідач подав до суду заяву, в якій просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог, таке її клопотання відповідає вимогам ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Із поданого ПАТ КБ «Приват банк» розрахунку заборгованості за вищезазначеним договором вбачається, що остання зарахована сума на погашення за кредитним договором поступила від відповідача 02 червня 2012 року в сумі 670 грн., а позивач звернувся до суду 05 липня 2016 року, тобто після спливу трьох років після останньої зарахованої проплати, тобто з пропуском строку позовної давності. (а.с.4-5). Будь-яких підтверджуючих доказів щодо поважності пропуску вказаних строків позивач суду не представив.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу дії п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Саме такий правовив висновок висловлено у справі № 6-116 цс 13 постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що по заявлених позивачем позовних вимогах сплив трирічний строк позовної давності, а тому враховуючи, що відповідачем по справі заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, позивачем поважних причин пропуску цього строку не наведено, та у його поновленні позивач не просив, тому у задоволенні позовних вимог з цієї підстави слід відмовити.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов правильного висновку, що оскільки позивач з 03.06.2015 року не звернувся до відповідача протягом визначеного строку до суду, то така вимога не підлягає до задоволення.

Договору про збільшення позовної давності у письмовій формі між Банком та відповідачем, як те передбачено ст. 259 ЦК України, не укладалося, тому підстав для ухвалення рішення про задоволення позову немає.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданщї апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права і його слід залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 13 жовтня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку, безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко