Провадження № 2/641/18/2015 Справа № 641/3133/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Богдан М.В.,

за участю секретаря Цюк Ю.В., Дрокіної С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом примусового вселення, проведення технічної інвентаризації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому з урахуванням неодноразових уточнень, просить усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом примусового вселення в квартиру №28 будинку №165-В по пр.-ту ОСОБА_4 в м. Харкові з одночасним проведенням технічної інвентаризації квартири спеціалістом БТІ шляхом доступу до всіх приміщень квартири; зобов»язати ОСОБА_2 не перешкоджати користуванню квартирою; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну компенсацію за моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з квітня 1990 року. У серпні 1999 року шлюб розірвано. На той час ОСОБА_2 вже тривалий час з сім»єю не проживав, однак настоював на зустрічах з дитиною, тому мав ключ від квартири №28 по пр.-ту Г. ОСОБА_4, 165-В в м. Харкові, яка була придбана в період шлюбу та де з 1996 року проживала позивач та їх неповнолітня дитина. ОСОБА_2 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1991 року. 27.11.2001 року ОСОБА_1 побачила, що з коробки з документами зникли документи на техніку. Вона змінила замки на вхідних дверях на наступний день. Ввечері 28.11.2001 року ОСОБА_2 прийшов з міліцією. Перед цим вдень ОСОБА_1 зібрала старі речі, якими він не користувався та склала акт. ОСОБА_2 написав розписку, що він отримав речі згідно списку. Ця розписка та список зникли з квартири під час подій 16-25 січня 2004 року. 26.11.2001 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ майна. 12.12.2001 року майно в кварирі було описано та арештовано, також накладено арешт на квартиру. В 2003 році ОСОБА_1 всі речі повернула та отримала розписки. Складені акти. 25.01.2004 року ні одного з цих документів в квартирі не знайдено. 18.12.2003 року між сторонами підписано мирову угоду, якою визнавалось право власності на спірну квартиру по 1/2 за кожним та був наявний перечень речей, які повинні були відійти кожному з співвласників. 16.01.2014 року ОСОБА_2 зібрав бригаду з чотирьох людей та взломав металічні двері в квартиру. 24.01.2004 року ОСОБА_1 подала заяву до Комінтернівського РВ, повідомивши, що вона з малолітнім сином залишилась на вулиці, однак відповіді так і не надійшло. Відповідач з того часу не пускає позивача до квартири, чинить перешкоди в користуванні власністю. Крім того під час розгляду справи відповідач не пускав експерта до квартири, а також техніка БТІ. Внаслідок подій їй завдано душевних страждань, що спричинило матеріальну шкоду.

В судовому засіданні позивач та представники позивача уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилався на те, що не надано жодного доказу, що ОСОБА_2 перешкоджав позивачу користуватися квартирою.

Представник третьої особи підтримав пояснення представника відповідача.

Вислухавши думки учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується наявними в ній доказами, що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.12.2003 року затверджено мирову угоду та визнано право власності по 1/2 частині за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру №28 по пр.-ту ОСОБА_4, 165-В в м. Харкові. Також ОСОБА_2 перейшло у власність рухоме майно, яке перераховано в ухвалі (а.с.8 тому 1).

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ХМ БТІ» ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина спірної квартири (а.с.9 тому 1).

Як вбачається технічного паспорту, квартира №28 по пр.-ту ОСОБА_4, 165-В в м. Харкові складається з 3-х кімнат житловою площею 36,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 9,7 кв.м., 2-а кімната 16,4 кв.м, 3-а кімната 10,6 кв.м. Загальна площа квартира 55,0 кв.м (а.с.10-11 тому 1).

Відповідно до довідки ОСББ «Татра» від 20.05.2005 року, ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі №28 по пр.-ту ОСОБА_4, 165-В в м. Харкові з 30.10.1996 року разом з сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 Квартира придбана за договором купівлі-продажу, р. №Н2-1256 від 22.10.1996 року на ім»я ОСОБА_1 Вона проживала в квартирі до 16.01.2004 року. За весь час в квартирі ніхто крім неї прописаний не був. 16.01.2004 року за відсутності власників квартири, двері були взломані та в квартиру самовільно заселився ОСОБА_2 зі своєю співмешканкою та матір»ю. На прохання голови ОСББ «Татра», вони не пред»явили документів, які засвідчують їх особи та право на вселення і проживання в квартирі. Проживають в квартирі на даний час. З 16.01.2004 року ОСОБА_1 разом з сином в квартирі не проживають (а.с.46).

Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 11.05.2004 року по факту зникнення майна ОСОБА_1 у період з 16.01.2004 року по 25.01.2004 року, в порушенні кримінальної справи за даним фактом відмовлено (а.с.85-86 тому 1).

Відповідно до листа прокуратури Харківської області від 11.06.2004 року, прокуратурою Комінтернівського району м. Харкова 13.04.2004 року скасована постанова про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 на підставі п. 2 ст. 6 КПК України у зв»язку з відсутністю складу злочину та матеріали направлені до Комінтернівського РВ ХМУ ГУВМСУ в Х/обл. для проведення додаткової перевірки за наслідками якої повторно прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи. Постанова прокуратурою області 09.06.2004 року скасована, матеріали перевірки направлені прокурору Комінтернівського району м. Харкова для організації додаткової перевірки.

Згідно довідки ОСББ «Татра» від 30.05.2013 року, ОСОБА_1 та син ОСОБА_5 не проживали за адресою реєстрації: м. Харків, пр.-т ОСОБА_4, 165-В, кв. 28 з 16.01.2004 року по 13.12.2011 року. З 13.12.2011 року та по даний час вони не зареєстровані та не проживають за вказаною адресою (а.с.88 тому 1).

Як вбачається з довідки ОСББ «Енергія-1» від 30.05.2013 року в квартирі №57 по пр.-ту Г. ОСОБА_4, 136 А в м. Харкові зареєстрований ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та проживає з 16.01.2004 року по 13.12.2011 року без реєстрації дочка ОСОБА_1 та онук ОСОБА_5 (а.с. 89 тому 1).

Згідно листа КП «ХМ БТІ» від 07.10.2015 року, виготовити технічний паспорт на квартиру №28 по пр.-ту Г. ОСОБА_4 в м. Харкові не надається можливим, оскільки в зазначений день 06.10.2015 року доступу для обстеження вказаної квартири надано не було (а.с.245 тому 1).

Вказаний факт підтверджує чинення перешкод відповідачем у вільному доступі позивача та її представника до спірної квартири.

Відповідно до довідки від 04.02.2004 року, виданої ОСОБА_1 начальником ГОМ Комінтернівського РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області, про те, що вона дійсно зверталась до них по факту зникнення документів на квартиру. Серед знайдених та вилучених документів вказані документи не знайдені (а.с.28 тому 2).

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.04.2004 року КП «ХМ БТІ» 1/2 частина квартири №28 по пр.-ту ОСОБА_4, 165-В належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 37 тому 2).

Тобто вищевказані висновки підтверджують, що між сторонами склалися неприязні стосунки.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ОСОБА_2 порушує права ОСОБА_1, не дозволяючи їй потрапити в квартиру.

Крім того, як пояснила у судовому засіданні позивач, у неї відсутні ключі від спірної квартири, оскільки відповідач змінив замки у спірній квартирі.

Крім того, сам факт звернення до суду із відповідним позовом та правоохоронних органів з заявами є підтвердженням доводів, на які посилається позивач.

Згідно до ч.ч. 1, 2, 3, 7 ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного Кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір.

Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представником відповідача не надано переконливих доказів та не доведено факту, що відповідач не чинить перешкодив користуванні власністю позивачу, доводи на які посилається представник відповідача висновків суду не спростовують.

Сукупність викладених обставин дають підстави для часткового задоволення позову.

Стосовно стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розяснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому застосуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такою шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно ст. 23 ЦК України та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від" 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів спричинення позивачу моральної шкоди, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, позивач не надала. Тому підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

Стосовно проведення технічної інвентаризації квартири спеціалістом БТІ, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині, оскільки позивачем вибрано невірний спосіб захисту своїх прав.

Керуючись ст.ст. 16,23,319,321,383,391,1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 217,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю - квартирою № 28 по проспекту Г.Сталінграда, 165-В у м.Харкові та вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов*язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 користуватися квартирою № 28 по проспекту Г.Сталінграда, 165-В у м. Харкові.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_9