АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/691/16 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Костів О. З.,

з участю секретаря : Бріля В.Л.

та представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Тернопільського національного економічного університету на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Тернопільського національного економічного університету, третя особа Тернопільське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, вихідної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у якому, після уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату у розмірі 3068,44 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18710,00 грн. та вихідної допомоги у розмірі 1609,06 грн. за лютий, березень 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 25 січня 1985 року вона працювала на посаді кухаря працівника санаторію-профілакторію Тернопільського економічного університету (ТНЕУ). Наказом № 4 від 01.04.2015 року її звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. При звільненні їй видано трудову книжку, але не проведені розрахунки та відповідачем не виплачено заробітну плату за лютий та березень 2015 року. У зв'язку з чим, просила суд стягнути з відповідача на її користь вищезазначені суми.

В березні 2016 року ОСОБА_2 в порядку ст. 33 ЦПК України заявила клопотання про заміну відповідача із Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на Тернопільський економічний університет (а.с. 71).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01 квітня 2016 року позов задоволено:

- стягнуто з Тернопільського національного економічного університету в користь ОСОБА_2 3068 грн. 44 коп. невиплаченої заробітної плати, 18710 грн. 00 коп. середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 1609 грн. 06 коп. вихідної допомоги;

- стягнуто з Тернопільського національного економічного університету в доход держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі представник Тернопільського національного економічного університету просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Зокрема апелянт зазначає, що позивач перебувала у трудових відносинах з відокремленим підрозділом санаторієм-профілакторієм ТНЕУ. Цим же підрозділом їй нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, кошти для виплати якої перераховувалися виконавчою дирекцією Тернопільського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Внаслідок змін у законодавстві, а саме прийняття Закону України від 28.12.2014 року № 77-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного страхування та легалізації фонду оплати праці", фінансування та утримання санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів фонду не передбачено, що стало наслідком ліквідації відокремленого підрозділу та звільнення всіх працівників. За таких обставин, вина ТНЕУ відсутня, а тому на нього не може бути покладено відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, заслухавши представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, вихідної допомоги підлягають до задоволення, оскільки виплата заробітної плати працівникам є обов'язком роботодавця, яким у даному випадку є відповідач Тернопільський національний економічний університет.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, за виключенням стягнення заборгованості за заробітною платою за лютий березень 2015 року, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в травні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до Тернопільського національного економічного університету про стягнення заборгованості із заробітної плати за лютий-березень 2015 року. Даний позов було задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 24 вересня 2015 року скасовано рішення місцевого суду та ухвалено нове, яким у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із заробітної плати за лютий-березень 2015 року - відмовлено.

Дане рішення Апеляційного суду Тернопільської області є чинним.

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 повторно звернулась із позовом до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення заробітної плати за лютий-березень 2015 року, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, вихідної допомоги, але у березні 2016 року за ініціативою позивачки замінено відповідача на Тернопільський національний економічний університет.

Таким чином, ОСОБА_2 повторно заявила позовні вимоги про стягнення заробітної плати за лютий-березень 2015 року, які були предметом судового розгляду і є чинним судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи те, що Апеляційним судом Тернопільської області вже вирішено позовні вимоги про стягнення заробітної плати за лютий-березень 2015 року з Тернопільського національного університету, тому в цій частині позову слід провадженням закрити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та вихідної допомоги, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про підставність позову виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені законодавством.

У відповідності до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.1 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 25 січня 1985 року працювала кухарем їдальні у санаторії-профілакторії Тернопільського національного економічного університету, що підтверджується копією трудової книжки позивача та не оспорюється представниками сторін.

27 січня 2015 року позивача попереджено про майбутнє звільнення 30 березня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП у зв'язку зі скороченням чисельності працівників, внаслідок ліквідації санаторію-профілакторію Тернопільського національного економічного університету.

Згідно з наказом головного лікаря санаторію-профілакторію від 01 квітня 2015 року ОСОБА_2 звільнена з 01 квітня 2015 року з займаної посади у зв'язку сі скороченням чисельності працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З зазначеного наказу вбачається, що підставою його винесення послужив наказ ТНЕУ від 22 січня 2015 року № 32 зі змінами, внесеними наказом ТНЕУ від 02 лютого 2015 року № 46 «Про ліквідацію санаторію-профілакторію Тернопільського національного економічного університету», з 02 квітня 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 94 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно довідки санаторію-профілакторію ТНЕУ ОСОБА_2 у жовтні 2014 року нараховано заробітну плату в розмірі 1518,34 року, в листопаді 2014 року 1747,36 гривень, в грудні 2014 року 1471,03 гривень. З січня 2015 року по березень 2015 року заробітна плата позивачу не нараховувалася (а.с.13).

У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у встановлений строк підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебувала у трудових відносинах з відокремленим підрозділом - санаторієм-профілакторієм Тернопільського національного економічного університету. Цим же підрозділом їй нараховувалася та виплачувалася заробітна плата, кошти для виплати якої, перераховувалися виконавчою дирекцією Тернопільського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

14 січня 2014 року між Тернопільським відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Тернопільського національним економічним університетом та санаторієм-профілакторієм був укладений договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду. За цим договором сторонами виконано усі передбачені ним зобов'язання. Дані кошти, згідно пояснень представника Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в суді апеляційноїх інстанції використовувались для оплати праці, оскільки це полегшувало контроль зі сторони Фонду за використанням вказаних коштів.

28 грудня 2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01 січня 2015 року. Вказаним законом Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладено в новій редакції під назвою Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», і він не містить положень про часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв Фондом соціального страхування України, який відповідно до цього закону є правонаступником Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Таким чином, з 01 січня 2015 року часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду не передбачено.

На 2015 рік між Тернопільським відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Тернопільського національним економічним університетом та санаторієм-профілакторієм договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду не укладався, тому і зобов'язань у відповідача Тернопільського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перед Тернопільським національним економічним університетом, санаторієм-профілакторієм, а також перед позивачем ОСОБА_2 як працівником немає.

Фонд не є власником санаторіїв-профілакторіїв, а лише здійснював часткове фінансування їх у межах асигнувань, що визначалися щорічно при затвердженні бюджету Фонду на наступний рік.

Санаторій-профілакторій є відокремленим підрозділом Тернопільського національного економічного університету і діє на підставі Положення про санаторій-профілакторій Тернопільського національного економічного університету в межах повноважень, наданих його власником.

Таким чином, у разі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, вивільнення працівників здійснюється власником санаторію-профілакторію відповідно до вимог Кодексу законів про працю.

Відповідно до Положення про санаторій-профілакторій Тернопільського національного економічного університету та довідки АА № 738612 власником санаторію-профілакторію є Тернопільського національний економічний університет.

За таких обставин обов'язок з виплати позивачу належних сум при звільнені покладається на відповідача Тернопільський національний економічний університет.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що порушені права позивача ОСОБА_2 на своєчасну виплату належних при звільненні сум, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача 3068 гривні 44 копійок невиплаченої заробітної плати, 1609 гривень 06 копійок вихідної допомоги, 18710 гривні 00 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за вирахуванням із цих сум податків та інших обов'язкових платежів, а тому позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Проте, в резолютивні частині рішення суд першої інстанції упустив вказівку щодо стягнення належних позивачці вищевказаних сум із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов'язкових платежів.

Таким чином, резолютивну частину рішення слід доповнити виклавши її в новій редакції, а рішення в частині стягнення заробітної плати за лютий-березень 2015 року провадженням закрити.

Керуючись ст.ст. 205, 307, 308, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

Вирішив:

Апеляційну скаргу Тернопільського національного економічного університету - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 квітня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Тернопільського національного економічного університету про стягнення заробітної плати за лютий-березень 2015 року і в цій частині - закрити провадження.

Змінити резолютивну частину рішення і викласти її в новій редакції:

- стягнути з Тернопільського національного економічного університету в користь ОСОБА_2 18710 грн. 00 коп. середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 1609 грн. 06 коп. вихідної допомоги з вирахуванням із цих сум податків та інших обов'язкових платежів;

В решті рішення залишити без змін.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач