ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/2208/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивачів не з'явилися;

відповідача не з'явилася;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.), яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2.) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3.) про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, який був чоловіком позивача та батьком ОСОБА_2 Після його смерті відкрилась спадщина - земельна ділянка площею 0,0582 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. На підставі поданої позивачем заяви про прийняття спадщини державним нотаріусом було заведено спадкову справу, але згодом, оскільки у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказане майно. Відсутність зазначених правовстановлюючих документів і зумовило звернення позивачів до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зокрема по 1/2 частині земельної ділянки кожній.

Ухвалою суду від 20 січня 2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляду у судовому засіданні.

Позивач у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у заяві позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

В судове засідання відповідач не з'явилася, проте надала заяву, в якій позовні вимоги визнала в повній мірі та просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, який відповідно до свідоцтва про одруження був чоловіком ОСОБА_1 та свідоцтва про народження батьком ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_4 Сьомою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу щодо майна померлого №414/2014.

Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається із матеріалів даної спадкової справи, спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

08 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, фактично відмовившись від спадкового майна на користь позивачів.

Заповіт померлим не складався.

За приписами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що земельна ділянка площею 0,0582 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 16.05.2002 року, належала ОСОБА_4.

Згідно з ч. 1 ст. 1267 та ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Частинами першою та другою ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Стаття 1297 ЦК України встановлює обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. А відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, видача свідоцтва про право власності на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як встановлено судом, позивач, на виконання вимог ст. 1296 ЦК України, звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй та її малолітній донці свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку, проте постановою від 25 червня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0582 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, як на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, яке належало померлому ОСОБА_4

Таким чином, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивач реалізувати своє право на спадщину та відповідне право своєї доньки не може через відсутність у неї правовстановлюючих документів на майно, яке належало на праві власності ОСОБА_4

Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв'язана волею сторонніх осіб (відповідача у даній справі), що суперечить вищевказаній презумпції.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а статтею 16 цього Кодексу встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого, немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Оцінюючи в сукупності надані до суду докази та те, що дії відповідача стосовно визнання позову не суперечать закону та не порушують прав, свобод та інтереси інших осіб та те, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняла спадщину після померлого ОСОБА_4, але у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання за позивачем та ОСОБА_2 права на спадкове майно, зокрема по 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0582 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за кожною.

На підставі викладеного та керуючись стст. 15, 16, 321, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1261, 1267, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, стст. 57, 60, 174, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу Украйни, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0582 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4.

Визнати за малолітньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в інтересах якої діє ОСОБА_1, право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0582 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ Ф.А.КАЛІУШКО