Справа № 576/2226/16-ц
Провадження № 2/576/633/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.16 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Колодяжного А.О.,

за участю секретаря Терені Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Глухів цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі також позивач) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 (надалі також відповідач), посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.08.2011 р. відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку боргу за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею і банком договір. Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, в неї станом на 30.09.2016 року перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 13750,31 грн., з яких: 127,69 грн. заборгованість по кредиту; 9074,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3416,98 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 630,97 грн. штраф (процентна складова). Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача.

Представник позивача в судові засідання, які проводились у цій справі не зявився. У позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника і не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не зявлялася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. 49, 55), та не надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, відповідно до статей 169, 224 ЦПК України на підставі наявних доказів та згідно з статті 197 ЦПК України без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, суд встановив наступне.

Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно заяви позичальника від 01.08.2011 р. відповідачу було видано кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за користування кредитом. Відповідач своїм підписом у цій заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами складає між нею і банком договір (а.с. 6).

Однак, відповідачем умови договору не виконуються та станом на 30.09.2016 року перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 13750,31 грн., з яких: 127,69 грн. заборгованість по кредиту; 9074,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3416,98 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 630,97 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком (а.с.4-5).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Оскільки позивачем надано кредит, а відповідач не виконує умов договору і кредит не повернув, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови кредитного договору та має заборгованість: 127,69 грн. заборгованість по кредиту; 9074,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

В свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення 3416,98 грн. заборгованості за пенею та комісією, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог.

Суд зазначає, що враховуючи вищенаведене, у разі заявлення декількох вимог, які є майновими, до змісту кожної позовної вимоги належить визначення конкретної її грошової оцінки. Тобто, у разі стягнення грошових сум, позивач повинен визначити конкретну суму, яку він просить стягнути за кожною вимогою.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Неустойка є видом забезпечення виконання зобовязань (ч.1 ст.546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобовязання (ст.611 ЦК України).

В свою чергу, з аналізу Умов та правил надання банківських послуг, вбачається, що комісію позивач визначає як плату за певні свої послуги.

Таким чином, правовідносини, повязані із сплати пені та правовідносини, повязані з сплатою комісії мають різну правову природу.

В порушення вказаних норм, позивачем розмір заборгованості із пені та комісії визначено у позовній заяві разом у сумі 3416,98 грн.

Суд зазначає, що визначення змісту позовних вимог, тобто предмету позову, не входить до компетенції суду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені та комісії відповідно до конкретного пункту Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, які визначають їх розмір, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними.

Поряд з цим, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафів є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умов і Правил надання банківських послуг, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно Умов передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України.

Незважаючи на те, що суд визнав недоведеним розмір пені, яку просив стягнути позивач, ця вимога ним заявлена, тому в даному випадку, стягнення штрафів буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності.

Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 66,92 %, то з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий пропорційно до задоволених вимог в сумі 922,16 грн.

На підставі викладено та відповідно до статей 13, 16, 526, 598, 599 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 169, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 9202,36 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 01.08.2011 р., яка складається: 127,69 грн. заборгованість по кредиту; 9074,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по оплаті судового збору в сумі 922,16 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Глухівським міськрайонним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а в разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.О.Колодяжний