Провадження № 22-ц/779/988/2016
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Шемрай Н.Б.

сторін: представника Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Максиміва І.І., представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківського садівницького товариства "За мир", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, рішення Івано-Франківського садівницького товариства "За мир", оформленого протоколом, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду від 08 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

30.10.2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд з даним позовом посилаючись на те, що у квітні 1959 року його батько - ОСОБА_7 отримав у садівницькому товаристві "За мир" земельну ділянку за номером НОМЕР_1, загальною площею 867 кв.м. Після його смерті дана земельна ділянка, у червні 1976 року, перейшла у спадщину його дружині і матері позивача ОСОБА_8. У жовтня 1988 року мати позивача переадала йому частину земельної ділянки розміром 400 кв.м., а іншу частину земельної ділянки розміром 467 кв.м. залишила за собою. ОСОБА_5 здійснював догляд за своєю земельною ділянкою, а також за згодою матері і за її земельною ділянкою. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача померла. Після її смерті ОСОБА_5 продовжував доглядати її частину земельної ділянки. Однак, через проблеми із здоров'ям часто відвідувати СТ "За мир" не міг.

За погодженням з позивачем, догляд за ділянкою матері здійснювала премінниця позивача ОСОБА_6. Через деякий час ОСОБА_5 дізнався від сусідів по суміжній земельній ділянці, що частина земельної ділянки, яка належала його матері, доглядається не племінницею, а використовується іншою особою у власних цілях, що відгородила зайняту нею земельну ділянку металевою сіткою і самовільно вирішила питання щодо вирубки більшої частини дерев і кущів, які були посаджені батьком позивача.

З виписки протоколу засідання правління садівницького товаритсва "За мир" від 30.03.2002 року ОСОБА_5 дізнався, що ОСОБА_9 було прийнято у члени товариства і ввжають її власницею ділянки НОМЕР_1, площею 470 кв.м., яку вона викупила у ОСОБА_6. Листом відділу Держземагенства у місті Івано-Франківську від 17.04.2014 року позивача повідомили, що згідно рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 24.03.1998 року ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку НОМЕР_1 у садовому товаристві "За мир", площею 0,0470 га та видано державний акт на право приватної власності на землю.

Просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 24.03.1998 року №103 про передачу земельної ділянки НОМЕР_1 загальною площею 0,0470 га у приватну власність ОСОБА_6.

16.07.2015 року ОСОБА_5 подав заяву про збільшення позовних вимог. Просив визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківського садівницького товариства "За мир", яке оформлене протоколом №2 (зведений) загальних зборів членів садівницького товариства "За мир" від 15 грудня 1997 року, в частині включення до списку членів товариства, яким передаються у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва, ОСОБА_6, під порядковим номером 343 щодо земельної ділянки НОМЕР_1 загальною площею 0,0470 га.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24.11.2015 року замінено процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Івано-Франківського садівницького товариства "За мир" та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Івано-Франківське садівницьке товариство "За мир".

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно є незаконним та ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначив, що суд першої інстанції, встановлюючи правомірність отримання, заволодіння земельною ділянкою НОМЕР_1 ОСОБА_6, не дав правової оцінки належним і допустимим доказам по справі.

Суд не дослідив питання, що у садівницькому товаристві "За мир" існує певний порядок користування і розпорядження земельними ділянками товариства, зокрема, і спірною земельною ділянкою, який визначався статутом цього товариства.

Отримавши земельну ділянку у спадок від свого чоловіка, мати позивача ОСОБА_8, дотримуючись процедури, визначеної статутом садівницького товариства "За мир", передала частину цієї ж ділянки розміром 400 кв.м. ОСОБА_5, а іншу частину розміром 467 кв.м. залишила за собою. Суд першої інстанції не спростував наведену обставину. Приймаючи оскаржуване рішення, суд фактично позбавив позивача права на дану земельну ділянку.

Питання вилучення спірної земельної ділянки жодним документом не підтверджено. Довідка садівницького товариства "За мир" від 17.07.2014 року є одним із доказів того, що документи, які б свідчили чи підтверджували той факт, що ОСОБА_8 (мати позивача) передавала у власність свою частину земельної ділянки під номером НОМЕР_1, відсутні.

У оскаржуваному рішенні необгрунтований висновок про те, що межі спірної земельної ділянки були погоджені з усіма землекористувачами, у тому числі і з позивачем. Даний висновок спростовується відсутність на погоджувальних документах підпису ОСОБА_5

Судом першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме - не дослідив на відповідність вимогам ст.20 Земельного кодексу Української РСР питання наявності у відповідачів і ОСОБА_6 права, яким би підтверджувалося, що остання є землекористувачем спірної земельної ділянки. На підтвердження доводів відповідачів і третьої особи не було жодного належного і допустимого засобу доказування, який би підтверджував ту обставину, що до винесення питання про оформлення і прийняття оскаржуваного рішення виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради ОСОБА_6 була членом садівницького товариства "За мир" і мала право на користування спірною земельною ділянкою.

Суд першої інстанції не здійснив захист прав власності об'єкту нерухомості, яким заволоділи у незаконний спосіб, попередньо не припинивши (не вилучивши) цей об'єкт нерухомості у законного володільця, землекористувача - матері позивача ОСОБА_8

Просив скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника відповідача та представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки Садівницького товариства "За мир" від 17 липня 2014 року, ОСОБА_10 отримав ділянку НОМЕР_1, площею 867 кв.м. у квітні 1959 року. Після його смерті зазначена ділянка перейшла у користування дружині - ОСОБА_8, за згодою якої у жовтні 1988 року частину земельної ділянки в садівничому товаристві «За мир» площею 400 кв.м була передана у користування сину - ОСОБА_5, якого було прийнято у члени товариства, а 467 кв.м залишилося у користування ОСОБА_5 (а.с. 7, 170).

Згідно виписки з протоколу № 10 від 14 жовтня 1988 року, до членів Садівницького товариства "За мир" прийнято ОСОБА_5 (а.с. 8, 169).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9) і на час її смерті спірна земельна ділянка не була оскільки приватизація замлі членам садівничого товариства розпочалась на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 103 від 24 берзня 1998 року.

З відповіді Відділу Держземагенства у місті Івано-Франківську від 17.04.2014 року № 03/06-26/083 вбачається, що згідно рішення виконкому Івано-Франківської міської ради № 103 від 24.03.1998 року ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку НОМЕР_1 у садовому товаристві "За мир" площею 0,0470 га та видано державний акт на право приватної власності на землю (а.с. 11, 172).

На підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради №103 від 24.03.1998 року, ОСОБА_6, як член Садівницького товариства "За мир", отримала у приватну власність земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0470 га (а.с. 11, 60, 168, 171).

Відповідно до довідки Садівницького товариства "За мир" від 20.12.2014 року №159, у 2002 році ОСОБА_6 переоформила свою ділянку НОМЕР_1 згідно договору купівлі-продажу на ОСОБА_9 (а.с. 31).

З метою передачі членам Садівницького товариства "За мир" у приватну власність земельних ділянок Садівницьким товариством "За мир" були підготовлені матеріали (а.с. 61-65).

Відповідно до Протоколу № 2 (зведений) загальних зборів членів Садівницького товариства "За мир" від 15 грудня 1997 року вирішено доручити Правлінню товариства клопотати перед виконкомом міської Ради народних депутатів прийняти рішення про дозвіл на видачу Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки для ведення садівництва (а.с. 66-67, 99).

Зі списку членів Садівницького товариства "За мир", яким передаються у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва, вбачається, що під номером 343 зазначена ОСОБА_6, під номером 344 - ОСОБА_5 (а.с. 68-71, 100-102).

Згідно Державного акту на право приватної власності, виданого 06 грудня 2001 року, ОСОБА_6 на підставі рішення Виконкому Івано-Франківської міської ради від 24.03.1998 року № 103 передано у приватну власність земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0470 га (а.с. 115, 174).

З листа Відділу Держгеокадастру у місті Івано-Франківську Івано-Франківської області від 14.01.2016 року за вих. № 18-28-5555.6-14/2-16 вбачається, що у фонді документації із землеустрою відсутня інформація щодо наявності документів на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 470 кв.м (а.с. 163).

05 червня 2001 року ОСОБА_6 на адресу Садового Товариства "За мир" надана заява (а.с. 193).

21 грудня 2001 року між ОСОБА_6, Продавцем, та ОСОБА_9, Покупцем, укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1, розташованої у садівничому товаристві "За мир" на території Івано-Франківської міської ради, що надана для садового використання (а.с. 164-165).

21 грудня 2001 року ОСОБА_6 звернулася з заявою про виготовлення державного акту на право приватної власності на землю згідно договору купівлі-продажу (а.с. 166).

06 червня 2002 року ОСОБА_9 виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0470 га (а.с. 167).

Згідно плану, 19 квітня 2001 року було погоджено межі земельної ділянки, що передається у приватну власність ОСОБА_9, з власниками сусідніх земельних ділянок, окрім ОСОБА_5, про що складений відповідний акт (а.с. 173).

21 травня 2002 року складений акт відновлення та узгодження зовнішніх меж землекористування, згідно якого проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки, яка знаходиться в місті Івано-Франківську в Садівницькому товаристві "За мир", межі в натурі проходять умовно по землі, ніяких претензій при встановленні меж землекористування не виявлено (а.с. 192).

ОСОБА_5 є членом Садівницького товариства "За мир" і користується ділянкою НОМЕР_2 площею 400 кв.м, ділянка приватизована (а.с. 191).

ОСОБА_9 є членом Садівницького товариства "За мир" та користується приватизованою садовою ділянкою НОМЕР_1 площею 470 кв.м (а.с. 194).

Відповідно до ч. 1ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч. 2ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебуваються у власності громадян і юридичних осіб.

Ч. 2 ст.152 Земельного кодексу України встановлює, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

П. г ч. 3 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

У свою чергу, згідно п. 10 ч. 2ст. 16 Цивільного кодексу України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 103 від 24.03.1998 року ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку НОМЕР_1 площею 0,0470 га, про що 06 грудня 2001 року видано державний акт на право приватної власності на землю.

У відповідності з положеннями ст. 16 Земельного кодексу Української РСР (в редакції, чинній на час користування земельною ділянкою ОСОБА_8), надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної ділянки в порядку, передбаченому статтями 37-41 цього Кодексу. Порядок порушення і розгляду клопотань про надання земельних ділянок встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Ст. 20 Земельного кодексу Української РСР передбачає, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Ст. 21 Земельного кодексу Української РСР встановлює, що видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Згідно зі ст. 22 Земельного кодексу Української РСР, приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Також згідно ст. 16 статуту Садівницького товариства "За мир" приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації - забороняється.

Суду не надані жодні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що були встановленні межі земельної ділянки загальною площею 867 кв.м в натурі (на місцевості) і був виданий позивачу документ, який засвідчує право користування землею.

На час видачі державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_6 була чинною Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженанаказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, яка у п. 1.12 передбачала, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та об'єднанням громадян всіхвидів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельноїділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

У п. 1.13 Інструкції передбачено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою припередачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Тобто, при проведенні робіт з видачі державного акта на право власності на земельну ділянку обов'язковою складовою є визначення та перенесення у натурі (на місцевості) меж земельної ділянки.

За Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженоїнаказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає як перевірку того, чи є земельна ділянка вільною, чи не належить вона іншому власнику чи користувачеві та чи не накладаються межі вказаної земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

При видачі державного акту на право приватної власності на землю у 2001 році ОСОБА_6 таких порушень чи неузгоджень не було виявлено. Доказів того, що при виготовленні державного акта на право власності на земельну ділянку допущено порушення вимог Інструкцій, матеріали цивільної справи не містять.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов правильного висновку, що рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 24.03.1998 року № 103 про передачу земельної ділянки НОМЕР_1 загальною площею 0,0470 га у приватну власність ОСОБА_6 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства і ОСОБА_6 на законних підставах передано у власність земельну ділянку площею 0,0470 га. Тому підстав для визнання протиправним та скасування рішення немає.

Щодо вимог про визнання протиправним та скасування рішення Івано-Франківського садівницького товариства "За мир", яке оформлено протоколом № 2 (зведений) загальних зборів членів Садівницького товариства "За мир" від 15 грудня 1997 року в частині включення до Списку членів Садівницького товариства "За мир", яким передаються у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва, ОСОБА_6, під порядковим номером 343 щодо земельної ділянки НОМЕР_1 загальною площею 0,0470 га, то дані вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем та його представником не доведено те, що при прийнятті ОСОБА_6 у члени Садівницького товариства "За мир" був порушений порядок прийняття, а також не доведені ті обставини, на які вони посилалися, як на підстави свої позовних вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином дослідив докази та дав їм оцінку і рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Позивач не міг отримати у приватну власність земельну ділянку в попрядку спадкування після смерті його матері ОСОБА_8, оскільки на час її смерті земельна ділянка їй на праві приватної власності не належала, а перебувала у користуванні садівничого товариства, яке в межах своєї компетенції надало її у користування іншому члену товариства ОСОБА_6, яка відповідно до діючого законодавства приватизувала її, отримала державний акт на право власності, а згодом уклала договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки ОСОБА_9 ( а.с., а.с. 11, 165, 167 ).

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 08 лютого 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко