АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/2780/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Савлук Т.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Поливач Л.Д., Вербової І.М.

при секретарі - Литвиненку Р.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», поданою його представником Гринь КостянтиномАндрійовичем, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 серпня 2006 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір на суму 5 000 грн зі сплатою 36 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 34 128,39 грн, яка складається із: заборгованості за кредитним договором у сумі 6 497,24 грн; заборгованості із сплати процентів за користування кредитом у сумі 25 529,80 грн; 500 грн - штрафу (фіксована ставка) та 1 601,35 грн - штрафу (процентна ставка).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» - ГриньК.А. подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що судом першої інстанції не враховано, що строк позовної давності був перерваний, що підтверджується ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2013 року.

В судове засідання сторони не з'явились.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 10 серпня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір на суму 5 000 грн зі сплатою 36 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором у відповідача станом на 31 травня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 34 128,39 грн, яка складається із: заборгованості за кредитним договором у сумі 6 497,24 грн; заборгованості із сплати процентів за користування кредитом у сумі 25 529,80 грн; 500 грн - штрафу (фіксована ставка) та 1 601,35 грн - штрафу (процентна ставка).

Відповідно до п. 1.1 умов надання банківських послуг договір про надання банківських послуг, кредитний договір складається з заяви позичальника, пам'ятки клієнта, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою і тарифами.

Згідно із п. 3.1 Умов надання банківських послуг договір про надання банківських послуг, для виконання послуг банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в заяві та в пам'ятці клієнта.

Відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт установлюється за рішенням банка, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору являється прямою і безумовною згодою отримувача відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з п. 3.5. пам'ятка клієнта оформлюється ф є невід'ємною частиною договору тільки у випадку оформлення та видачі платіжної картки за кредитною схемою.

Відповідно до п. 4.3 Умов позивальник доручає банку списувати з картрахунків суми грошових коштів у розмірі здійснюваних клієнтом або його повіреними особами операцій у відповідності з правилами міжнародних платіжних систем, а також вартість послуг, визначених тарифами банку при настанні строків платежів.

Згідно з п. 8.6 при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позики.

Відповідно до п. 9.12 договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Судом першої інстанції встановлено, що строк позовної давності слід рахувати з 30 липня 2010 року, дата визначена позивачем як несплата чергового платежу, а з позовом позивач звернувся до суд 01 липня 2015 року, а від так - суд правильно встановивши характер спірних правовідносин сторін у справі та застосувавши норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку зі спливом позовної давності на звернення до суду з цим позовом, про застосування якого заявлено відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності був перерваний, що підтверджується ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2013 року є безпідставними з наступних підстав.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За змістом ч. 2 ст. 264 ЦК України пред'явлення позову є підставою переривання позовної давності у тому випадку, коли позов пред'явлено з додержанням вимог процесуального закону. У випадку відмови у прийнятті заяви у зв'язку з порушенням правил підсудності перебіг позовної давності не переривається.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Гринь КостянтиномАндрійовичем, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді