Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 березня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про стягнення процентів за банківським вкладом, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення банківського вкладу, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.03.2015 року між нею та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір № 19981-44.14 банківського вкладу в національній валюті «2015_03_02 Весняний пролісок».

Зазначає, що відповідно до п. 2.1 Договору вона надала, а відповідач прийняв на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу в сумі 44 000 ( сорок чотири тисячі) гривень. Термін повернення вкладу, згідно договору 10.09.2015 року. Процентна ставка по вкладу встановлена на рівні 25 % (двадцять п'ять) річних. З настанням терміну повернення Вкладу грошові кошти повертаються вкладнику шляхом перерахування їх на рахунок НОМЕР_1 відкритий в Банку. Проценти за користування Вкладом виплачуються щомісячно,1-го числа місяця, наступного за тим, за який вони шляхом перерахування коштів на рахунок НОМЕР_1 відкритий в Банку.

Посилається на те, що згідно п. 2.7 Договору, на вимогу Вкладника про дострокове повернення всієї суми вкладу, Банк нараховує і виплачує проценти на всю суму вкладу, що знаходиться на рахунку із ставки 1% річних, за весь термін зберігання вкладу. При цьому вклад з урахуванням умов п. 5.9 Правил повертається шляхом перерахування грошових коштів на рахунок, визначений в п.2.4 цього Договору, а нараховані згідно цього договору проценти перераховуються на рахунок визначений в п. 2.6 цього договору.

Звертає увагу суду на те, що 14.09.2015 року вона звернулася до відповідача з письмовою вимогою в якій просила повернути внесену за вищезазначеним договором всю суму вкладу із нарахованими процентами відповідно до умов договору в строк його закінчення, однак 29.09.2015 року отримала лист - відповідь за № 8767/14 про « відмову у включенні вимог до Реєстру вимог кредиторів через недотримання строків подання вимог» в зв'язку з « відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією ПАТ « Банк»Київська Русь» ( публікацію було здійснено в газеті «Голос України « від 23.07.2015 року за № 131 (6135).

Посилається на те що даною інформацією не володіла,оскільки проживає в сільській місцевості, а газету «Голос України» не виписує і тому вважає, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором, кошти не повернув.

Враховуючи вищевикладене, а також керуючись ст.ст. 15, 526, 1058, 1060, 1061 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 10, 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звертається з даним позовом до суду.

В подальшому позивачка зменшила свої вимоги, обґрунтовуючи тим, що 18.11.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб їй було повернуто грошові кошти в розмірі 44 212,92 грн. і тому просить стягнути з відповідача на її користь суму несплачених відсотків в розмірі 5 287,08 грн.

Позивачка в судовому засіданні вимоги підтримала з викладених вище підстав, обґрунтувавши поясненнями просить їх задовольнити та стягнути з відповідача на її користь несплачені відсотки в розмірі 5 287,08 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вказаних осіб та ухвалити рішення при заочному її розгляді, відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так суд проаналізувавши зміст правовідносин, які виникли між сторонами приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання загальних норм ЦК України, які визначають поняття зобов'язань та порядок їх виконання та норм Параграфа 3 Глави 71, 72, Книги п'ятої ЦК України («Банківський вклад», «Банківський рахунок»), а також до них підлягають застосуванню норми ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судом встановлено, що 10.03.2015 року між позивачкою та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено договір № 19981-44.14 банківського вкладу в національній валюті «2015_03_02 Весняний пролісок», згідно умов якого Вкладник надає Банку, а банк приймає від Вкладника на зберігання грошові кошти в формі депозитного Вкладу (надалі - Вклад) в сумі 44 000 гривень. Термін внесення вкладу 10.03.2015 року. Для розміщення Вкладу банк відкриває Вкладнику рахунок НОМЕР_1 (далі Рахунок) в день підписання цього договору. Процентна ставка по Вкладу встановлюється у розмірі 25, 00% річних. Термін повернення Вкладу - 10.09.2015 року. Поповнення Вкладу в подальшому можливе за згодою Банку. З настанням терміну повернення Вкладу грошові кошти повертаються вкладнику шляхом перерахування їх на рахунок НОМЕР_1 відкритий в Банку. Проценти за користування Вкладом виплачуються щомісячно,1-го числа місяця, наступного за тим, за який вони шляхом перерахування коштів на рахунок НОМЕР_1 відкритий в Банку (а.с. 8).

Статті 1058, 159 ЦК України визначають, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Статті 526, 525 ЦК України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що Вкладником 10.03.2015 року на виконання умов Договору банківського вкладу № 19981-44.14 банківського вкладу в національній валюті «2015_03_02 Весняний пролісок» було надано Банку, а Банком прийнято грошові кошти в сумі 44 000,00 грн. що об'єктивно підтверджується наданим суду Платіжним доручення № 3075 від 10.03.2015року (а.с. 9).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань позивачки в своєму позові про належне виконання нею своїх зобов'язань за Договором.

За приписами статті 1060 ЦК України в редакції чинній на день виникнення правовідносин, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Суд дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору банківського вкладу, приходить до висновку, що він укладений на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад), оскільки сторони в п. 2.4. погодили, що терміном повернення вкладу є 10.09.2015 року.

В той же час згідно частини 2-4 статті 1060 ЦК України в редакції чинній на день виникнення правовідносин визначають, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

З системного аналізу вищезазначених норм ЦК України з врахуванням умов укладеного між сторонами Договору банківського вкладу можна зробити висновок, що у Банку обов'язок з повернення позивачу його грошових кошів (Вкладу та процентів за його користування) виникає з 10.09.2015 року, однак Вкладник не позбавлений права звернутися до Банку про повернення Вкладу до настання вказаного терміну і у Банку виникає обов'язок з його повернення в день такого звернення.

Як вбачається з пояснень позивачки, вона 14.09.2015 року звернулася із заявою до відповідача в якій просила повернути їй суму Вкладу та нараховані відсотки, однак 29.09.2015 року отримала лист - відповідь за № 8767/14 про відмову у включенні вимог до Реєстру вимог кредиторів через недотримання строків подання вимог.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з приписів 1060 ЦК України вбачається обов'язок Банку з повернення Вкладу позивачці, в той же час суд не вбачає на даний час наявності в неї суб'єктивного права вимагати усунення зазначених порушень в спосіб стягнення з відповідача як Банку на її користь в судовому порядку вищезазначених грошових коштів - суми, виходячи з наступних підстав.

Так судом встановлено, що 19.03.2015 року Правлінням Національного Банку України було винесено Постанову № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних».

19.03.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю.

15.06.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» та винесено Наказ про продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь».

З викладеного вбачається, що з 19.03.2015 року в ПАТ «Банк «Київська Русь» була введена тимчасова адміністрація Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у зв'язку із віднесенням банку до категорії неплатоспроможних, що означає спеціальний порядок роботи банківської установи в тому числі із наданням права тимчасовій адміністрації на обмеження права власності Вкладників.

Так питання здійснення тимчасової адміністрації в неплатоспроможних банках врегульовано спеціальним Законом, а саме ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Стаття 1 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції чинній на день виникнення правовідносин, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

За приписами ч. 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо, зокрема виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Зі змісту зазначених норм спеціального Закону вбачається, що після запровадження в банку тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, крім виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

В той же час як вже зазначалося вище, судом встановлено, що позивачка із заявою про повернення вкладу звернулася до відповідача 14.09.2015 року, тобто у період під час якого в ПАТ «Банк «Київська Русь» вже діяла тимчасова адміністрація, яка була введена з 19.03.2015 року, що є не допустимим виходячи з положень ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про законність відмови відповідача у поверненні позивачці нарахованих але несплачених відсотків в розмірі 5 287,08 грн. у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав.

Крім того, суд проаналізувавши зміст норм ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» приходить до висновку, що право позивачки на отримання грошових коштів за Вкладом є захищеним вказаним спеціальним Законом та може бути реалізоване в порядку та на підставах визначених ним (Розділ V). Відповідач же як Банк - юридична особа після запровадження тимчасової адміністрації та до її закінчення не несе відповідальності за зобов'язаннями які виникли між ним та Кредиторами, а тому не може бути відповідачем по справі. Його зобов'язання щодо виплати коштів за вкладами вкладників здійснюються Фондом в межах суми відшкодування, що ним (Фондом) гарантується, а тому у випадку не виплати вказаних коштів, саме Фонд несе відповідальність перед Кредиторами (Вкладниками) банку, дії та бездіяльність якого можуть бути оскаржені в порядку визначеному чинним законодавством України.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як вже зазначалося вище, що хоч судом і встановлено, що виходячи із загальних засад цивільного законодавства у Банку після звернення позивачки до нього із заявою про повернення вкладу і виник такий обов'язок, в той же час виходячи із того, що 19.03.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю., суд не вбачає на даний час у позивачки суб'єктивного права вимоги до Банку, як юридичної особи, оскільки після запровадження тимчасової адміністрації в ньому, правовідносини сторін стали регулюватися спеціальним Законом, який захищає права позивачки як Вкладника Банку, у зв'язку з чим її права не можуть вважатися порушеними на даний час, а тому судовому захисту не підлягають.

Крім того, як встановлено судом та не заперечується позивачкою, останній 18.11.2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було повернуто грошові кошти в розмірі 44 212,92 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № 517541 (а.с.24).

Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами статей 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 15, 16, 202, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 626, 628, 629, 1058, 1059, 1060 ЦК України, ст.ст. 1, 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224,226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про стягнення процентів за банківським вкладом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко