УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 29.09.2010 між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» був укладений договір банківського вкладу № 1204/2010-18 «Оберіг» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів, відповідно до умов якого банку було передано грошові кошти у розмірі 1 300 000,00 грн. на термін з 29.09.2010 по 29.09.2011.

05.02.2014 між сторонами укладено договір банківського вкладу № 222D-478915 «Новорічні обійми» строком до 05.04.2015, відповідно до умов якого банку було передано кошти у розмірі 81 710, 00 доларів США.

06.02.2014 між сторонами укладений договір банківського вкладу № 222D-481867 «Новорічні обійми» строком до 06.04.2015,відповідно до умов якого банку було передано кошти у розмірі 550 000,00 грн. та 11.11.2013 укладений договір банківського вкладу № 222 D-440434 «До дня заощаджень» строком до 16.12.2014, відповідно до умов якого банку було передано кошти у розмірі 80 000,00 доларів США.

До березня 2014 рокупозивач отримував проценти по вкладам, а коли виплати припинились, на його звернення банком було повідомлено, що заступник директора Київського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» ОСОБА_2 звільнена з роботи за привласнення банківських вкладів клієнтів банку.

Таким чином, позивач просив стягнути з ПАТ «КБ «Хрещатик» відшкодування завданої майнової шкоди в сумі 5 512 553,62 грн. та у відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа № 761/37814/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9603/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Зазначав, що заступник директора Київського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» ОСОБА_2 була наділена необхідним обсягом повноважень та укладала договори банківського вкладу від імені банку, як посадова особа, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах, відтак відповідно до положень ст. 1172 ЦК України саме банк повинен відповідати за завдану нею шкоду.

Вказував, що в результаті неправомірних дій працівника банком було завдано моральну шкоду.

Враховуючи наведене, просив заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 29.09.2010 між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» був укладений договір банківського вкладу № 1204/2010-18 «Оберіг» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів, відповідно до умов якого банку було передано грошові кошти у розмірі 1 300 000,00 грн. на термін з 29.09.2010 по 29.09.2011 (а.с. 15-17).

05.02.2014 між сторонами укладено договір банківського вкладу № 222D-478915 «Новорічні обійми» строком до 05.04.2015, відповідно до умов якого банку було передано кошти у розмірі 550 000,00 грн.(а.с. 9-11).

06.02.2014 між сторонами укладений договір банківського вкладу № 222D-481867 «Новорічні обійми» строком до 06.04.2015,відповідно до умов якого банку було передано кошти у розмірі 81 710, 00 доларів США. та 11.11.2013 укладений договір банківського вкладу № 222 D-440434 «До дня заощаджень» строком до 16.12.2014, відповідно до умов якого банку було передано кошти у розмірі 80 000,00 доларів США (а.с. 6-8, 12-14).

Відповідно до довідки старшого слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві Репчук О.В. від 24.03.2015, ОСОБА_1 визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0002551, у зв'язку з тим, що діями службових осіб КРВ ПАТ «КБ «Хрещатик» в м. Києві завдано матеріальних збитків на суму вказаних у договорах банківських вкладів (а.с. 37).

Згідно ст. 1058 ЦК HYPERLINK "http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844150/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1"України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вкклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з договору банківського вкладу можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини між вкладником та банком.

У свою чергу, у разі порушення банком своїх зобов'язань, вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося представником позивача в судовому засіданні, ОСОБА_1 не реалізував своє право звернення до банку із вимогою про повернення коштів в рамках зобов'язальних правовідносин.

В той же час, для відшкодування шкоди в порядку, визначеному головою 82 ЦК України, необхідно встановити наявність всіх елементів цивільного правопорушення. Зокрема, наявність шкоди, завданої винними протиправними діями чи бездіяльності відповідача та причинно-наслідковий зв'язок між вказаними діями та завданою шкодою.

Однак, в ході розгляду справи позивачем не було доведено між сторонами деліктних правовідносин, що за своєю суттю є видом недоговірних зобов'язань.

З урахуванням того, що між сторонами є виключно зобов'язальні правовідносини, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в результаті неправомірних дій працівника, банком було завдано матеріальну та моральну шкоду, колегією суддів відхиляються, оскільки матеріали справи не містять доказів в обґрунтування вказаних обставин.

Посилання представника позивача на те, що за заявою позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження не підтвердженні витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань та не свідчать про протиправність дій відповідача.

Таким чином, висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідає обставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: