Справа №265/424/16-ц
Провадження №2/265/566/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А. В., за участю секретаря судового засідання - Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обгрунтування позову, зокрема зазначила, що 17.08.2005 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №МRT3GF11400049, згідно якого вона отримала кредит в сумі 19000 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 (надалі - Кредитний договір). На виконання Кредитного договору, був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки на вищевказану квартиру. З моменту укладання й до листопада 2014 роки Позивач регулярно щомісяця виплачувала належну з неї суму внесків по кредиту. У зв'язку зі значним збільшенням курсу долара і матеріальною скрутою в сімейному бюджеті, в грудні 2014 року, Позивач не змогла внести внесок по кредиту. З цієї причини, банк попередив її про намір виселити з квартири, якщо вона не буде здійснювати оплату. Через це, вона звернулася до Відповідача, яка проконсультувавши її, сказала, що договір укладений спочатку незаконно та щоб вона більше не платила по кредиту, оскільки рішенням суду договір буде визнаний незаконним. З цією метою, вона та Відповідач уклали договір на надання послуг з надання правової допомоги від 10.02.2015 р. (надалі - Спірний Договір ). Пунктом 3.1 Спірного договору, сторони визначили розмір винагороди Відповідача в сумі 5000,00 грн., які оплачуються наперед. Проте, Відповідач сказала, що позов складний і вона буде працювати тільки при оплаті їй 1000 доларів США. При цьому, показувати всю суму в договорі вона не буде, так як багато платити податків. Позивач відразу заплатила Відповідачу 10000,00 грн., а остаточний розрахунок сторони погодили провести після рішення суду. В кінці року, Відповідач зателефонувала Позивачу та повідомила, що вона виграла суд та попросила провести з нею остаточний розрахунок. Під час особистої зустрічі, Відповідач передала Позивачу рішення Орджоникидзевского районного суда м.Маріуполя від 28.10.2015 р. справа №265/4713/15-ц за позовом КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за Кредитним договором, в якому було відмовлено через неналежного представника за довіреністю. За вимогою Відповідача, Позивач підписала розписку про виконану роботу з наданим юридичних послуг за Спірним договором. Крім того, Відповідач сказала, що Позивач може на підставі рішення суду від 28.10.2015 р. по справі №265/4713/15-ц забрати в банку правоустановчі документи на квартиру та зняти х неї арешти. З листа банку від 25.11.2015 року Позивач дізналася, що Кредитний договір і договір іпотеки взагалі не оспорювалися в суді, Кредитний договір є діючим, а Позивач повинна продовжувати вносити оплату за кредитом. Крім того, Позивачу додатково нарахована пеня в розмірі 1414,50 доларів США за відсутність платежів, з якого не погашався кредит.

Після цього, Позивач звернулася до Відповідача з проханням завершити виконання взятих на себе за Спірним договором зобов'язань, але остання відмовилася.

Вважала, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за Спірним договором не виконала й навіть не намагалася подати позовну заяву до суду. Крім того, Відповідач при консультації запевнила її не проводити оплату банку кредитних внесків, за Позивачу була нарахована і стягнута банком пеня в розмірі 1414,50 дол США. Посилаючись на викладене, просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на свою користь понесені матеріальні збитки в розмірі 10000,00 грн., як плата за ненадану правову допомогу; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь пеню за несвоєчасну оплату кредитних внесків з вини ОСОБА_2 в розмірі 1414,50 доларів США (в гривнях по комерційному курсу НБУ на момент винесення рішення суду), а також моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду письмові заперечення проти позову, в обгрунтування яких зокрема зазначила, що Позивачем не надано жодного фактичного належного та допустимого доказу на підтвердження фактів викладених у позовній заяві, на які Позивач посилається як на підставу своїх вимог.

При цьому, 04 березня 2015 року суддею Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області було відкрито провадження по справі №265/1199/15-ц за позовом ОСОБА_1, яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, 2001 року народження, про визнання договору іпотеки недійсним, скасування реєстраційного запису про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек та скасування облікового запису про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Вказаний позов до суду було подано Відповідачем.

Наприкінці березня 2015 року, ОСОБА_1 повідомила Відповідачу, що після подання вищезазначеного позову їй постійно телефонують як на роботу, так і на її телефон робітники ПАТ КБ «Приватбанк» з погрозами виселити її та її малолітнього сина з житлового приміщення, яким забезпечено валютний кредит. Також повідомила, що постійно отримує боргові вимоги з погрозами від ПАТ КБ «Приватбанк» щодо притягнення її до кримінальної відповідальності за фактом шахрайства, у зв'язку з чим змінила своє рішення щодо розгляду цивільної справи №265/1199/15-ц по суті та попросила відізвати позов. На підставі заяви від 02 квітня 2015 року, ухвалою суду від 03 квітня 2015 року, позов по цивільній справі №265/1199/15-ц було залишено без розгляду.

На момент залишення позовної заяви без розгляду по справі 265/1199/15-ц Спірний договір був неоплаченим у зв'язку з тяжким матеріальним становищем ОСОБА_1 Більш того, ОСОБА_1 була обізнана на предмет того, що ПАТ КБ «Приватбанк» ініціює підготовку та направлення позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З червня 2015 року між Відповідачем та ОСОБА_1 було досягнуто згоди про зміну підстави послуги по зверненню до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполь Донецької області з позовом про визнання договору іпотеки недійсним на послугу про захист прав та майнових інтересів ОСОБА_1 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї про стягнення заборгованості, про що згодом було підписано розписку у двох примірниках, один з яких видано ОСОБА_1, а другий залишено у Відповідача. В зазначеній розписці стоїть особистий підпис ОСОБА_1 з зазначенням того, що Відповідачем за Спірним договором було надано послугу в повному обсязі, про що ОСОБА_1 передано рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполь по справі 265/4713/15-ц. Додатково у розписці зазначено, що ОСОБА_1 особистих, моральних чи матеріальних претензій до Відповідача ОСОБА_2 щодо надання послуги по Спірному договору не має, про що свідчить особистий підпис позивачки.

Таким чином, Відповідач вважала, на сьогоднішній день умови Спірного договору виконані в повному обсязі, за ОСОБА_1 існує боргове зобов'язання по оплаті наданих послуг у розмірі - 4750,00 грн., які є несплаченими. Крім того, Позивачем суду не надано належних та допустимих доказів того, що їй було завдана моральна шкода. Посилаючись на викладене, просила суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. передавала особисто ОСОБА_2 без свідків.

Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні, позовні вимоги не визнала. Підтвердила, що дійсно укладала 10.02.2015 року з ОСОБА_1 договір про надання послуг з правової допомоги. Розмір її винагороди за цим договором становив 5000,00 грн., а не 1000,00 доларів США, як зазначає Позивач. Свої зобов'язання за цим Договором виконала в повному обсязі. Грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. від ОСОБА_1 не отримувала, а лише 500,00 грн., про що видала відповідну квитанцію.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 10.02.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір доручення №91/15 на оплатне надання послуг з правової та іншої допомоги.

Відповідно до п.2.1. Спірного договору, Довіритель доручає, а Повірений приймає на себе обов'язок по оплатному наданню послуг щодо звернення до Орджон.райсуд з позовом про визнання договору іпотеки недійсним, а також виконання інших дій, пов'язаних с цим дорученням.

Пунктом 3.1. Спірного договору, сторони зокрема погодили, що розмір винагороди (гонорару) за виконання доручення за цим договором становить 5000,00 грн. При сплаті гонорару обумовленого цим договором готівковим платежем, Довірителю видається квитанція до прибуткового касового ордеру із зазначенням підстави та суми оплати. При відсутності квитанції до прибуткового касового ордеру, гонорар Повіреного за цим Договором вважається не сплаченим.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належних та допустимих доказів того, що сторони за Спірним договором змінювали розмір винагороди Повіреного з 5000,00 грн. на 1000,00 доларів США, за курсом НБУ, або що ОСОБА_1 сплачувала ОСОБА_2 суму в розмірі 10000,00 грн., як винагорода за Спірним договором, суду не надано.

Таким чином, суд проходить до висновку, що твердження позивача ОСОБА_1 про сплату ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 10000,00 грн., як винагороди за Спірним договором є неспроможними та безпідставними, оскільки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст.653 ЦК України передбачає, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. При цьому, ч.1 цієї статті встановлює, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно зі ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частина 1 ст.207 ЦК України передбачає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. При цьому, ч.2 цієї статті встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було підписано розписку про прийняття робіт згідно зі Спірним договором. Відповідно до цієї розписки сторони погодили, що у процесі виконання договору, сторонами досягнуто згоду про заміну послуги по зверненню до Орджонікідзевського районного суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним на надання послуги про захист прав та майнових інтересів ОСОБА_1, яка виступає в якості відповідача за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12886,45 доларів США /а.с.20/.

Також у вказаній розписці, позивач ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 послугу за вищевказаним договором надала у повному обсязі, отримано рішення суду по справі №265/4713/15ц від 28.10.2015 року, та особистих, моральних чи матеріальних претензій до ОСОБА_2 щодо надання нею послуги по вказаному договору немає /а.с.20/.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Доказів того, що зобов'язання за Спірним договором виконані ОСОБА_2 не належним чином або всупереч досягнутій у розписці домовленості, або розписка про виконання робіт згідно договору №91/15 від 10.02.2015 року визнана в судовому порядку недійсною через вчинення правочину під впливом помилки або обману, суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків в розмірі 10000,00 грн., як плати за ненадану правову допомогу, стягнення пені за несвоєчасну оплату кредитних внесків з вини ОСОБА_2 в розмірі 1414,50 доларів США, а також моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. є необгрунтованим та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

3. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Щербіна