Провадження № 2/161/974/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ДКП «Луцьктепло» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 2560,45 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 2438,53 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 281,36 грн. нарахованих на суму боргу, а також судового збору.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та є споживачем послуг по теплопостачанню, які надаються підприємством «Луцьктепло» у вказану квартиру.

Однак, свого обовязку по оплаті послуг по теплопостачанню належним чином не виконував, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 01.10.2015 року становить 2560,45 грн., з яких: 2560,45 грн. за опалення. Крім того, за несвоєчасне внесення плати за послуги, на всю суму боргу відповідно до положень ст. 625 ЦК України відповідачу нараховано інфляційні нарахування у розмірі 2438,53 грн. та 3% річних в сумі 281,36 грн., що підтверджується розрахунком.

Правовою підставою позову вважає норми ст.ст. 11, 15, 509, 526 ЦК України, ст.ст. 64, 67, 68 Житлового кодексу України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

В подальшому, позивачем зменшено позовні вимоги, згідно заяви про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 942,64 грн., а також - інфляційні нарахування в розмірі 2280,44 грн. та 3% річних в сумі 332,46 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених в запереченні та просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Добровільно врегулювати спірні відносини в позасудовому порядку сторони не змогли.

Згідно ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2.

З письмового розрахунку нарахувань і оплати за послуги з теплопостачання по особовому рахунку ОСОБА_2 вбачається, що станом на 01.03.2016 року за період з 01.11.2011 року у нього утворилась заборгованість за теплопостачання в сумі 942,64 грн., інфляційні нарахування в розмірі 2280,44 грн. та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 332,46 грн.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обовязки.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У правовому висновку Верховного суду України від 21.01.2015 року, зробленому по справі № 6-214цс14 зазначено, що ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлдення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий наказ права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Крім того, слід мати на увазі, що вчинення боржником будь-яких дій щодо визнання боргу або іншого обовязку поза межами строку позовної давності не може тягти за собою його переривання, оскільки цей строк сплив у звязку з чим не міг перериватися (ухвала ВССУ від 11.02.2015 року по справі № 6-42505св14).

Таким чином, якщо особа звернулася до суду за видачею судового наказу, то строк позовної давності переривається за 3 роки (якщо більший строк позовної давності не встановлений договором між сторонами) до часу звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи ДКП «Луцьктепло» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу 03.07.2015 року. В обґрунтування своїх вимог ДКП «Луцьктепло» надало розрахунок нарахувань та оплати за послуги теплопостачання по особовому рахунку ОСОБА_2 за період з 01.11.2011 року по 30.04.2015 року. Визначений Цивільним кодексом України трирічний термін позовної давності спливає до 01.10.2012 року. В той же час в наданий розрахунок включена заборгованість в сумі 1007,13 грн., що утворилася до жовтня 2012 року, що виходить за межі позовної давності. На підставі неправильно визначеної суми позивач здійснив розрахунки інфляційних нарахувань та 3% річних та відповідно неправильно визначено ціну позову.

Враховуючи здійснені відповідачем оплати за серпень 2015 року в сумі 2033,93 грн. ДКП «Луцьктепло» неправильно зарахувало вказані платежі , що призвело до невірного визначення суми інфляційних в сторону їх збільшення на 19,94 грн. (оплата в сумі 1833,93 здійснена 14.08.2015 року, а оплата 200,00 грн. 24.09.2015 року).

Згідно листа Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97р («Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ») вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, індексується за період із врахуванням цього місяця, а якщо - з 16 по 31 число, тоді розрахунок починається із наступного місяця. По аналогії, якщо погашення заборгованості відбулося з 01 по 15 число відповідного місяця, інфляційні зміни розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 пор 31 число місяця інфляційні зміни розраховуються із врахуванням цього місяця.

Також, позивач повинен обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність та безспірність розрахунків та застосування тарифів на відповідні послуги.

В даному випадку позивачем надано до позову лише Розрахунок нарахувань та оплати послуг з теплопостачання по особовому рахунку (а.с. 3), який не визнається чинним законодавством як документ, що підтверджує факт взаємовідносин між постачальником і споживачем та надання послуг. Позивачем не надані, встановлені чинним законодавством, документи, що підтверджують надання стягувачем послуги у заявленому обсязі і встановленої законодавством якості (зокрема, Акт прийому-передачі робіт/послуг, Розрахунки витрат тепла, ведення яких передбачено Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року та Розяснення відділу законодавства з питань промисловості та прав споживачів Департаменту цивільного законодавства та підприємництва Міністерства юстиції України тощо). Таким чином, позивач не надав встановлені чинним законодавством документи, що обґрунтовують його вимоги та вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якість та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Судом не встановлено, що між позивачем та відповідачами у період, за який просить стягнути заборгованість, укладено договір про надання послуг теплопостачання. Також не встановлено, що такі послуги надавались ОСОБА_2 у обсязі, про який заявлено суду. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що протягом 2012-2014 років ДКП «Луцьктепло» не в повній мірі виконувало свої зобовязання по наданню послуг з теплопостачання належної якості, оскільки температура теплоносія була значно нижчою від встановленої та відповідно змінився температурний режим в квартирі відповідача.

За наведеного суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 208, 209, 212-215, на підставі ч.1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не брали участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_3