Справа № 159/5145/15-ц
Провадження № 2/159/56/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ВАСИЛЮКА О.С.,

за участю секретаря- БАКАЙ Л.О.,

позивача ВАЛОВОГО В.Т.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке було видане Волинським обласним бюро технічної інвентаризації 14.01.2015 року номер витягу №6208895 позивачу на праві особистої власності належить житловий будинок №10 в с. Гредьки по вул. Зелена Ковельського району Волинської області, який позивач мав намір продати , після того, як відповідач по справі ОСОБА_4 сплатить гроші за вищезазначений житловий будинок. 01.02.2005 року позивач зареєстрував відповідача в цьому ж житловому будинку, після чого вона переїхала туди проживати. Позивач неодноразово звертався до відповідача, з вимогою щоб остання сплатила йому гроші за житловий будинок або виселитись на що остання відмовилась, вселила без згоди позивача свого сина, ОСОБА_5 Незважаючи на те, що позивач є власником житлового будинку, відповідач, ОСОБА_4 відмовляється звільнити житло , разом зі своїм сином, який повернувся з місць позбавлення волі, та погрожував йому фізичною розправою, однак після того, як відповідач ОСОБА_4 розпочала робити ремонт в будинку та вирубувати садок без згоди позивача, останній змушений був захищати свої права. 27.05.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_6 з заявою про передачу відповідачу, ОСОБА_4 попередження, з вимогою до 15.06.2015 року звільнити його житловий будинок та знятись з реєстрації за місцем проживання. Позивач ОСОБА_3 вважає, що відповідач ОСОБА_4 проживаючи в житловому будинку належному йому на праві власності порушує його права як власника , які гарантовані Конституцією України. Просить виселити ОСОБА_4 з житлового будинку №10, розташованого по вулиці Зелена в с. Гредьки Ковельського району та стягнути з неї в його користь судові витрати по справі.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 уточнили позовні вимоги, додатково пояснили, що на даний час у позивача склались такі обставини, що дане житло йому потрібне для проживання його сімї, оскільки він проживає в двохкімнатній квартирі разом з дітьми та внуком. В квартирі проживає сім чоловік. Позивач перебував на квартирному обліку на покращення житлових умов, однак його було знято з черги на покращення житлових умов, про що позивача було повідомлено листом від 18.08.2015 року за 3145/19.7-28 Луцької міської ради. Просять позов задовольнити.Виселити ОСОБА_4 з житлового будинку №10, який розташований по вулиці Зелена в с. Гредьки Ковельського району та стягнути з неї в користь позивача судові витрати по справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 позов підтримали повністю, з підстав викладених вище. Просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що в серпні 2003 року відповідач вселилась до спірного житлового будинку і це є єдиним її місцем проживання, так як вона в 2003 році продала свою двохкімнатну квартиру №3 , яка розташована в будину по вул. Вітовського в м. Ковель та придбала в серпні 2003 року старий житловий будинок №10 по вул. Зелена в с. Гредьки Ковельського району у позивача ОСОБА_3, повністю сплативши йому єдиним готівковим платежем взаємно обумовлену вартість житлового будинку в сумі 1000, 00 грн. Однак, позивач на той час не мав правовстановлючих документів на вищезазначений житловий будинок, мав проблеми з оформленням документів і питання нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку було відтерміновано на невизначений строк. Вказаний будинок є спадковим, єдиним спадкоємцем якого є ОСОБА_7, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, 1.На неодноразові звернення відповідача до позивача з вимогою юридично оформити договір купівлі-продажу останній зволікав. Після того, як вона з сином ОСОБА_5 здійснила капітальний ремонт, добудову, повністю змінила електропроводку, електролічильник на що були витрачені значні кошти, ОСОБА_3 став вимагати від неї, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку на суму 130 000, 00 грн. та погрожувати виселенням. Факт отримання обумовленої суми грошей в серпні 2003 року позивач не заперечував, а тому вважають , що ніякого права власності житлового будинку відповідач не порушувала, оскільки самовільно в будинок не вселялась. Іншого житла в неї немає. Просять в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, заслухавши покази свідків та зясувавши обставини справи приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З свідоцтва про право власності на обєкт нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок №10 , який розташований по вулиці Зелена в с. Гредьки Ковельського району, що також стверджується технічним паспортом на садибний ( індивідуальний) житловий будинок №10 по вул. Зелена в с. Гредьки Ковельського району Волинської області.

Як вбачається з довідки №119 виданої виконавчим комітетом Городищенської сільської ради від 14.08.2015 року, в будинку №10а по вул. Зелена в с. Гредьки зареєстрована з 01.02.2005 року та фактично проживає з 2003 року , ОСОБА_4 Остання користується земельною ділянкою згідно погосподарської книги з 2006 року від сплати податків звільнена, як пенсіонер. В даному будинку разом з нею проживає та зареєстрований з 28.08.2010 року ОСОБА_5

Відповідно до вимог статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З наведеного вище слідує, що скориставшись своїм законним правом позивач надав відповідачу ОСОБА_4 дозвіл на проживання в будинку №10, що розташований по вулиці Зелена в с. Гредьки Ковельського району, а тому вона вважається такою, що вселилися на законних підставах на правах наймача, на невизначений строк. У зв'язку із цим, правовідносини, що виникли між сторонами є житловими і повинні регулюватися відповідними нормами ЖК України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який викладено у листі від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» де зазначено, що найпоширенішими помилками є безпідставне застосування статті 391 ЦК України за відсутності підстав для виселення, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР, при вирішенні спорів про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення членів сім'ї власника. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Згідно вимог ч.ч.3,4 ст.168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку (квартирі), а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.

Статтею 169 ЖК України визначено, що у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За вимогами статей 3 і 15 ЦПК України право звернення кожної особи до суду обумовлено порушенням, невизнанням або оспорюванням її прав, свобод чи інтересів іншими особами, а приписами статей 10 і 60 ЦПК України на позивача покладений обов'язок за допомогою належних і допустимих доказів довести правову і фактичну підставу своїх вимог.

Таким чином, у розумінні вищезазначених правових норм вирішення питання щодо судового захисту цивільних прав особи закон пов'язує з існуванням самого факту порушення таких прав з боку інших осіб, а позивач має довести такі обставини.

Проте належних і допустимих доказів на підтвердження обставин щодо необхідності позивачу для проживання житла зайнятого відповідачем, які відповідно до статті 168 ЖК України могли бути підставою для виселення останньої із житлового приміщення, позивачем суду не надано.

В суді позивач спочатку пояснив, що він проживає в тьохкімнатній квартирі, з дружиною та престарілою тещею, а два сини з внуками хоча там зареєстровані, проживають один у м. Львів, інший - у Італії. Однак, пізніше покази змінив, вказавши , що обидва сини з сімями живуть у його квартирі. При цьому не зміг чітко пояснити, чому реєстрація народження онука зроблена у м. Львів. Крім того, позивач визнав, що у 2014 році виставляв спірний будинок на продаж в мережі « Інтернет» та предявляв вимогу відповідачці про продаж його за 130 000, 00 грн. Тому суд приходить до переконання, що позивач хоче виселити відповідача з метою продажу даного будинку, а не проживання в ньому самому з сімєю.

З пояснень сторін також встановлено, що відповідач ОСОБА_4 більше десяти років проживала в даному будинку, здійснила ремонт в ньому, привела до ладу садок, є особою похилого віку, іншого житла не має.

За такого суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки відсутні підстави для виселення передбачені ЖК України.

Частина 4 статті 59 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, отже позивач не підтвердив обґрунтованості заявленого позову, тому з урахуванням вище викладеного суд приходить до висновку що у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення слід відмовити.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК України, на підставі ст.ст.116, 150, 168, 169 ЖК України суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:ОСОБА_8