Справа №490/9152/16-ц 02.12.2016 02.12.2016
Провадження №22-ц/784/2558/16
Справа №490/9152/16-ц Головуючий першої інстанції: Черенкова Н.П.
Провадження № 22-ц/784/2558/16 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

02 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лептугою С.С.

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що він є власником 3/10 частки будинку № 139 по вул. Скороходова у м. Миколаєві, а власником 7/10 вказаного будинку є ОСОБА_3 У квітні 2016 р. за підписом Миколаївського міського голови ОСОБА_4 позивач отримав лист, в якому знаходилась копія витягу із рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13 лютого 2015 р. № 98, з п. 22 якої вбачається, що житловому будинку № 139 по вул. Скороходова у м. Миколаєві (літ. А, приміщення з №1-1 по №1-4, з №2-1 по №2-5 загальною площею 71,9 кв.м., літ. Н, Ж, П, С2, Ш, Мпд), який належить ОСОБА_3, була надана нова адреса: вул. Скороходова, № 139/1, м. Миколаїв.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що вищезазначеним рішенням порушується його право власності на зазначений житловий будинок, позивач просив визнати незаконним та скасувати п. 22 рішення виконкому Миколаївської міської ради від 13 лютого 2015 р. № 98.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2016 р. вищезазначену позовну заяву повернуто позивачу для звернення до належного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що ухвала судді постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_2 є власником 3/10 частки будинку № 139 по вул. Скороходова у м. Миколаєві, а власником 7/10 вказаного будинку є ОСОБА_3

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13 лютого 2015 р. № 98 (п. 22) житловому будинку № 139 по вул. Скороходова у м. Миколаєві (літ. А,приміщення з №1-1 по №1-4, з №2-1 по №2-5 загальною площею 71,9 кв.м., літ. Н, Ж, П, С2, Ш, Мпд), який належить ОСОБА_3, була надана нова адреса: вул. Скороходова, № 139/1, м. Миколаїв.

ОСОБА_2 не погодився з п. 22 рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про надання окремим житловим та нежитловим приміщенням й спорудам у житловому будинку по вул. Скороходова, 139 нової адреси: вул. Скороходова, 139/1 і, посилаючись на невідповідність такого рішення нормам цивільного права, які регулюють право спільної часткової власності, що, призвело на його думку, до порушення його права власності на зазначений житловий будинок, просив визнати незаконним та скасувати п. 22 рішення виконкому Миколаївської міської ради від 13 лютого 2015 р. № 98.

За загальними правилами підсудності, визначеними ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

В той же час статтею 114 ЦПК України визначена виключна підсудність.

Зокрема в силу ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Оскільки даний спір виник у звязку з порушенням, як вважає позивач, внаслідок прийняття оспорюваного рішення виконавчого органу міської ради його права власності на житловий будинок, тобто стосується нерухомого майна, місцезнаходження якого Заводський район м. Миколаєва, цей спір непідсудний Центральному районному суду м. Миколаєва і суддя правомірно повернув позовну заяву позивачеві для звернення до належного суду.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Так, посилання позивача на те, що суд виходив з положень ст. 181 ЦК України, тоді як він в позові посилався на положення ст. ст. 321, 356, 358 ЦК України, які регулюють право спільної часткової власності, є помилковим, тому що ст. 181 ЦК України містить загальне визначення поняття «нерухоме майно», яке, в тому числі, застосовується у правовідносинах, що випливають зі спільної часткової власності.

Посилання ж на положення ст. 55 Конституції України, ст. 40 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 16, 21 ЦК України не мають правового значення, оскільки ці норми не регулюють питання підсудності цивільних справ.

Твердження в апеляційній скарзі, що даний спір має розглядатися у Центральному районному суді м. Миколаєва і щодо помилкового застування суддею ст. 114 ЦПК України, тоді як позивач, обираючи суд для звернення з позовом, керувався ч. 2 ст. 109 ЦПК України, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального закону.

Так, у звязку з наявністю передбачених ст. 114 ЦПК України підстав для визначення виключної підсудності підлягають застосуванню саме ці норми, які мають пріоритет перед правилами загальної підсудності.

Також безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на порушення оскаржуваною ухвалою вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Таким чином, оскільки для даного спору законом визначено, що належним судом буде суд за місцезнаходженням нерухомого майна, належного позивачеві, то відмова у розгляді спору іншим судом (не визначеним законом) не суперечить наведеним положенням Конвенції і не порушує прав позивача на судовий розгляд.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, ухвалу судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді Т.Б. ОСОБА_5 Яворська