Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

Мартинюка В.І., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Колодненської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов'язання вирішити питання надання у власність земельної ділянки за набувальною давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Колодненської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 9 липня 2014 року йому було відмовлено в наданні у власність земельної ділянки площею 0,3 га в урочищі «Кримянець» через відсутність технічної документації та через те, що ця земельна ділянка входить в перелік ділянок, що будуть продаватися через земельні торги, у заяві не зазначено її цільове призначення та норма ст. 119 ЗК України може застосовуватися лише з 1 січня 2017 року.

Вважав, що коли набуття у власність земельної ділянки здійснюється за правилами набувальної давності, вид цільового призначення земельної ділянки залежить в першу чергу від кадастрового плану та Генерального плану населеного пункту, та не було необхідності зазначати у клопотанні про цільове призначення земельної ділянки, оскільки це обумовлено способом її використання на протязі двадцяти років. Проекту землеустрою має надаватися відповідачем. Посилання відповідача на те, що земельна ділянка може продаватися через земельні торги не підтверджується жодними доказами. Кожна земельна ділянка повинна характеризуватися певними просторовими координатами, які дають змогу її ідентифікувати. Проте земельні ділянки про які йдеться в рішенні Колодненської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 16травня

2011 року не мають кадастрових характеристик, через що неможливо визначити їх місцезнаходження. Урочищі «Кримянець» не обмежується використовуваною ним земельною ділянкою площею 0,3 га, тому невірною буде ідентифікація саме цієї земельної ділянки із земельною ділянкою, про яку йдеться у вищевказаному рішенні сільської ради.

Ураховуючи наведене та посилаючись, зокрема, на положення

ст. ст. 116, 119 ЗК України, просив визнати незаконним та скасувати рішення Колодненської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 9 липня 2014 року «Про надання у власність земельної ділянки в порядку ст. 119 Земельного кодексу України жителю АДРЕСА_1 ОСОБА_3.»; зобов'язати Колодненську сільську раду Тячівського району Закарпатської області на черговому пленарному засіданні сесії вирішити питання надання йому у власність за набувальною давністю земельної ділянки площею 0,3 га, розташованої за вказаною адресою, східна сторона якої межує із земельною ділянкою за кадастровим номером НОМЕР_1, зокрема надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення позивачу у власність цієї земельної ділянки.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від

15 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суди виходили з того, що в клопотанні ОСОБА_3 не вказав цільове призначення земельної ділянки, її орієнтовні розміри, до нього не додано доказів, що підтверджують не менш ніж 15-річне сумлінне, відкрите і безперервне володіння земельною ділянкою, а також до прийняття оспорюваного рішення сільської ради про передачу йому у власність земельної ділянки позивач не отримав дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, проект щодо відведення земельної ділянки у приватну власність не розроблявся та не погоджувався із уповноваженими на це органами, тобто було порушено, передбачену законодавством, процедуру приватизації землі.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 28 травня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Колодненського сільського голови з клопотанням про винесення на розгляд чергового пленарного засідання сесії Колодненської сільської ради питання про надання йому у власність за давністю користування земельну ділянку площею 0,3 га, що розташована в урочищі «Кримянець».

Рішенням Колодненської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 9 липня 2014 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні клопотання в зв'язку з тим, що у клопотанні не вказано цільове призначення земельної ділянки, не подано технічної документації, дана земельна ділянка входить в перелік земельних ділянок, що будуть продаватися через земельні торги, норми ст. 119 ЗК України можуть застосовуватися тільки із 1 січня 2017 року.

Згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Положеннями ч. ч. 1, 6 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п'ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування.

Разом з тим за змістом п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України таке право в особи може виникнути не раніше 1 січня 2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди встановили фактичні обставини, правильно застосували положення ст. 119 ЗК України, дійшли вірного висновку, позивач не надав доказів, які б підтверджували те, що він протягом 15 років користувався земельною ділянкою, яка розташована в урочищі «Кримянець», в тих розмірах, які зазначені в позовній заяві.

Суд вірно зазначив, що норма ст. 119 ЗК України щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосуватись лише з 1 січня 2017 року.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області

від 15 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

В.І. Мартинюк

І.М. Фаловська