Справа 688/219/16-ц
№ 2/688/167/16
Рішення

іменем України

24 травня 2016 року Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Березової І.О.

при секретарі Грицак Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Шепетівки

цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про визнання договору купівлі продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач в поданій суду позовній заяві просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 72 в будинку № 67 «А», що розташована про вул. Українській в м. Шепетівка Хмельницької області, посвідчений 30 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстр № 1198, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що з 30.07.2003 року він зареєстрований у кв. № 72 в будинку № 67«А», що розташована про вул. Українській в м. Шепетівка Хмельницької області. З відповідачем по справі ОСОБА_3 перебував в зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 1989 року по 27 червня 2003 року. 11 липня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, було укладено договір дарування трикімнатної квартири, яка розташована за вказаною вище адресою. При укладанні цього договору він був присутній, оскільки між ним та ОСОБА_3 тривали подружні стосунки. Після оформлення договору дарування він, як чоловік обдарованої, з її згоди вселився у вказану квартиру, зареєстрував своє місце проживання, та проживав там з 30.07.2003 року з дружиною, вели спільно господарство та офіційно зареєстрував своє місце проживання в квартирі, про що в паспорті у нього є відмітка. Іншого нерухомого майна в нього на праві власності не має. З 2012 року стосунки між ними погіршилися, між ними стали виникати сварки, вона вигонила його з квартири, створила неспроможні умови для проживання, погрожувала тим, що її син, коли повернеться з колонії, буде проживати у вказаній квартирі, і якщо він (позивач) не піде з квартири, то її син так само позбавить позивача життя. Під таким тиском він вимушений був тимчасово покинути квартиру в серпні 2012 року з поважних причин. Після цього відповідач ОСОБА_3 поміняла замок на вхідних дверях, однак в квартирі залишилися його особисті речі. З вказаного часу він не може попасти у квартиру, а вселитись самовільно не може, бо не хоче порушувати законодавство. Вказаний договір купівлі-продажу від 30 жовтня 2015 року квартири № 72 в будинку № 67 «А», що розташована про вул. Українській в м. Шепетівка Хмельницької області, укладений із ОСОБА_2, вважає таким, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, а лише для того, щоб його було позбавлено права на житло, договір являється фіктивним правочином.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_9 позов підтримали, посилаючись на вказані у позовній заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, повідомлялася належними чином про час, місце розгляду справи, її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що, оскільки будь-яких прав, передбачених ст. 3 ЦПК України, які стосуються позивача, не порушено, позивачем не надано будь-яких доказів щодо того, що позивач має хоч яке-небудь відношення до права власності на спірну квартиру, а тому він не має права оспорювати договір купівлі - продажу спірної квартири і позов не підлягає задоволенню. Щодо питання права проживання позивача у вказаній квартирі, то це то це питання не є предметом спору і не стосується його суті.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_11 в судове засідання не зявились, однак від останнього до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглядати за його та ОСОБА_3 відсутності, а оскільки позивач ОСОБА_1 ніякого відношення до даного договору не має, то позов не визнає повністю і просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухав позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 30 жовтня 2015 року за нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстр № 1198, договором купівлі-продажу придбала квартиру за адресою: м. Шепетівка Хмельницької області, вул. Українська, 67 «А», кв. 72. Відповідно до вказаного договору продавець ОСОБА_3, якій належить вказана вище квартира на праві особистої приватної власності, передала у власність покупцю ОСОБА_2 трикімнатну квартиру номер 72, яка знаходиться в будинку номер 67 А на вулиці Українській в місті Шепетівка Хмельницької області. Відповідно до п. 4.1 договору купівлі-продажу сторони домовилися: під передачею майна слід вважати символічну передачу майна. Прийняття покупцем ОСОБА_2 від продавця ОСОБА_3 ключів від квартири, документів щодо неї, а також особисті підписи в цьому договорі свідчать про те, що передача майна відбулась. Крім того, як зазначено у пункті 4.3 даного договору на підставі ст. 334 ЦК України право власності на квартиру, що є предметом договору, у покупця виникає з дня державної реєстрації право власності на квартиру в Державному реєстрі прав на нерухоме майно відповідно до закону і така реєстрація здійснюється нотаріусом як спеціальним субєктом.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 46644083 від 30.10.2015 року, підставою виникнення права приватної власності ОСОБА_2 на квартиру в будинку номер 67 А на вулиці Українській в місті Шепетівка Хмельницької області є договір купівлі-продажу, серія та номер 1198, виданий 30.10.2015 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і таким чином власником вказаної квартири зареєстрована ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 вважає вказаний вище договір таким, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, а лише для того, щоб його було позбавлено права на житло, а тому цей договір являється фіктивним правочином і просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 72 в будинку № 67 «А», що розташована про вул. Українській в м. Шепетівка Хмельницької області, посвідчений 30 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстр № 1198, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Як пояснив в судовому засіданні позивач, у період з серпня 1989 року по червень 2003 року він перебув у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 11 липня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування трикімнатної квартири, яка розташована за вказаною вище адресою. При укладанні цього договору він був присутній, оскільки між ним та ОСОБА_3 тривали подружні стосунки. Після оформлення договору дарування він, як чоловік обдарованої, з її згоди вселився у вказану квартиру, зареєстрував своє місце проживання, та проживав там з 30.07.2003 року з дружиною ОСОБА_3 однією сімєю. Іншого нерухомого майна в нього на праві власності не має. З 2012 року стосунки між ними погіршилися, між ними стали виникати сварки, вона вигонила його з квартири, створила неспроможні умови для проживання, погрожувала тим, що її син, коли повернеться з колонії, буде проживати у вказаній квартирі, і якщо він (позивач) не піде з квартири, то її син так само позбавить позивача життя. Під таким тиском він вимушений був тимчасово покинути квартиру в серпні 2012 року. Після цього відповідач ОСОБА_3 поміняла замок на вхідних дверях, однак в квартирі залишилися його особисті речі. З вказаного часу він не може попасти у квартиру, а вселитись самовільно не може, бо не хоче порушувати законодавство. Про те, що ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 квартиру, в якій він зареєстрований, дізнався в листопаді 2015 року, коли ОСОБА_2 звернулась до Шепетівського міськрайонного суду із позовом про усунення перешкод у користування власністю шляхом визнання його, ОСОБА_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Вважає, що відповідачі порушили його право на житло, а тому він звернувся до суду з даним позовом. Крім того, як зазначив останній, в спірній квартирі ніхто не проживає, що свідчить про те, що ОСОБА_2 не користується квартирою.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 тощо), такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Спірний договір, як того вимагає ст. 657 ЦК України, укладено сторонами в письмовій формі, він і без визнання його таким рішенням суду є і породжує передбачені ним правові наслідки.

Оскільки договір передбачав перехід до ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації, цей свій обовязок вона виконала, відповідачем факт набуття права власності на спірне приміщення не оспорюється, між сторонами спору не має, то суд підтверджує факт укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що відповідає вимогам ст.ст. 655, 657 ЦК України.

Щодо визнання недійсним правочину з підстав, на які вказує позивач: позивач вимушений був покинути житло, оскільки відчував загрозу своєму життю, однак він не є стороною угоди, а факт насильницькіх дій чи злочинних дій необхідно встановити, дана обставина не може стосуватися даного предмету спору, на яку позивач наголошував в судовому засіданні саме про те, з яких підстав він добровільно покинув місце проживання, але фактів тому не привів.

Позивач вказує на фіктивність угоди між сторонами, але для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин, на Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, судом ухвалюється рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Позивач, заявляючи вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зазначив як на підставу ст. 234 ЦК України, вважаючи договір фіктивним.

Однак як убачається з матеріалів справи не довів суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Якщо на виконання правочину було передано майно або майнові права, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Так, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 46644083 від 30.10.2015 року власником вказаної вище квартири зареєстрована ОСОБА_2, остання уклала договори на обслуговування з ДП «Шепетівкагаз ПАТ «Шепетівкагаз», з ПП УК «Житлофонд».

Статтею 203 ЦК передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Тобто правочин є недійсним, якщо він укладений із порушенням вимог закону.

Матеріали справи містять докази, які підтверджують укладання угоди, тобто укладання правочину між відповідачами по даній справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, і відсутні докази, які підтверджують право позивача на предявлення даного позову, оскільки позивач ставить питання про втрату житла.

Разом з тим, в справі відсутні докази, які повинен надати позивач в спростування доводів відповідачів, сторін угоди, та докази щодо визначення предмету угоди.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності спору, як такий відсутній між сторонами правочину. Порушене право позивача на житло, про що він зазначив у позові та підтвердив в судовому засіданні, не відповідають можливим способам захисту його цивільних прав та інтересів у даній цивільній справі.

Посилання позивача на те, що сторонами правочину щодо купівлі - продажу квартири не виконуються умови цієї угоди суд не може прийняти до уваги, оскільки виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі, якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. (ч.1 ст. 216 ЦК України)

Як вже зазначено судом, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. У звязку із цим необхідно правильно визначати момент вчинення правочину(ст.ст.205-210,640 ЦК).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо) Згідно із ст. 201 та ст. 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації; чи немає інших підстав нікчемності правочину. Таких доказів стороною позивача при розгляді вказаної справи не надано.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 року особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину, нотаріуси. . ., співвласники у спорі, предметом правочину якого є майно, яке належить особам на праві спільної часткової власності; кредитори спадкодавця до спадкоємців сторони правочину; позивач не відноситься до зазначеного переліку.

Визначаючи предмет спору на думку позивача, позивач не довів наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочину недійсним і настанням певних наслідків, а саме: чи мають місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення сторін, якими доказами вони підтверджуються; у чому полягала фіктивність правочину; які негативні наслідки настали для сторін, третьої особи; чи мають місце інші фактичні дані, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору та докази на їх підтвердження, які правовідносини виникають.

Таким чином, позивач не навів переконливих доказів в підтвердження своїх вимог, що приводить до висновку про необґрунтованість заявлених ним позовних вимог, що свідчить про безпідставність заявленого позову.

На підставі ст.ст. 203, 215, 234, 655, 657 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215, 217, 218, 223 ЦПК України

суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: