Справа № 214/362/16-ц
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

07 квітня 2016 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання спільної сумісної власності та поділ майна подружжя. За твердженням позивача ОСОБА_2 з листопада 2005 року по 07.06.2014 року вона проживала з відповідачем ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу. За час сумісного життя однією сімєю у неї з відповідачем народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, 13.04.2012 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Факт сумісного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 15.11.2015 року по 07.06.2014 року встановлено рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.12.2015 року по справі №345/4402/15-ц. За час спільного сумісного проживання з відповідачем ними було набуте майно, а саме: автомобіль марки «BMW», модель 740, д/н НОМЕР_1, 2007 року випуску; автомобіль НОМЕР_2, 2006 року випуску; автомобіль НОМЕР_3, 2006 року випуску; автомобіль НОМЕР_4, 2005 року випуску; квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 86,1 кв.м.; земельна ділянка площею 0,097 га за кадастровим номером :04:001:0366, (реєстраційний номер обєкта нерухомості 08) розташована за адресою: Київська область, Бориспільській район, с/рада Щасливська. Крім того, відповідач є учасником товариства з обмеженою відповідальністю «Шенборн», яке знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Мукачево, вул. Пряшівська Бічна, буд. 8, корпус А, та було зареєстровано в 12.05.1999 році, статутний капітал якого був сформований за час їхнього спільного проживання однією сімєю та становить 2 000 000 грн. А тому корпоративні права у вигляді внеску до статутного капіталу відповідача, який становить 1 600 000 грн., також слід вважати набутим за час спільного сумісного проживання. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, крім того відповідач не здійснює оплату аліментів на утримання їх дітей у достатньому розмірі, один з яких є інвалідом та перебуває повністю на її утримані, у звязку з цим позивач вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у поданій до суду заяві просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, стверджуючи при цьому, що майно було придбане сторонами під час шлюбу, однак йому відомо, про намір відповідача продати житлове приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_2, що в подальшому позбавить позивачку витребувати майно у подальшому.

Суд вважає, що заява представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно змісту ч. 1 ст. 152 ЦПК України, одним з видів забезпечення позову є накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Однак, згідно інформаційної довідки №51206170 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.12.2015 року, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 86,1 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 89 від 22.01.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7, належить на праві приватної власності ОСОБА_8, номер запису про право власності 8465294, дата та час державної реєстрації 22.01.2015 року (а.с. 9-10).

Відсутність зазначених відомостей у заяві ОСОБА_2, в особі її представника ОСОБА_3, позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що не вжиття цих заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, ухвалою суду від 22 березня 2016 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Крім того, відповідно до змісту вказаної ухвали судом вже були встановлені обставини зазначені вище.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2, в особі її представника ОСОБА_3, про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, які зазначені в заяві, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151- 153 ЦПК України,

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.І. Євтушенко