Справа № 676/1975/16-ц
Номер провадження 2/676/1227/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Камянець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді Швець О.Д.

з участю секретаря Ксьондз Р.М.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Камянці-Подільський справу за позовом ОСОБА_1 до Кам»янець-Подільського національного університету ім..ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу та виплати по листках непрацездатності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом доКам»янець-Подільського національного університету ім..ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу та виплати по листках непрацездатності. В обгрунтування вимог вказує, що згідно наказу № 41-к від 06.09.2003 року була прийнята на посаду повара 3-го розряду в їдальню Кам»янець-Подільського національного університету. Відповідно до наказу № 322-к від 31.08.2015 року була переведена за строковим договором на посаду повара 3 розряду по 31.12.2015 року. Згідно наказу № 457-к від 21.12.2015 р була звільнена з роботи відповідно п.2 ст. 36 КЗпПУ (закінчення строку). Вважає звільнення незаконним, оскільки її звільнено з роботи в період тимчасової непрацездатності. Позивачка просить поновити її на роботі на посаді кухаря 3-го розряду їдальні Кам»янець-Подільського національного університету ім..ОСОБА_3, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та виплату за листком непрацездатності з 18 лютого 2016 року по 02 квітня 2016 року.

В суді позивач позов підтримала, просить задовольнити.

В суді представник відповідача позов не визнала, заперечила проти його задоволення з тих підстав, що ОСОБА_1 була звільнена по закінченню строкового трудового договору, який є особливою формою трудового договору, яка не містить обмеження щодо звільнення працівника по закінченню строку дії трудового договору навіть під час його хвороби. Позивачу проведена виплата по листку непрацездатності з 22.12.2015 р, оскільки вона захворіла під час роботи в університеті, який був закритий 17.02.2016 р, відмовлено у виплаті по листку непрацездатності з 18.02.2016 року, оскільки це вже інший листок виданий після її звільнення.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи в повному обсязі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 установлено, що 31 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та Кам»янець-Подільським національним університетом ім..ОСОБА_3 був укладений строковий трудовий договір, згідно якого ОСОБА_1 була прийнята на посаду кухаря на строк з 01 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Наказом по університету № 457-к від 21.12.2015 року ОСОБА_1 звільнена з посади кухаря 3 розряду їдальні з 31.12.2015 року згідно з п.2 ст. 36 КЗпПУ.

Позивач перебувала на лікуванні з 22 грудня 2015 року по 17 лютого 2016 року, що підтверджується листками непрацездатності АКЩ № 059369 від 06.01.2016 р, АКЩ № 099394 від 11.01.2016 р; з 18.02.2016 р по 25.03.2016 р , що підтверджується листком непрацездатності АГЩ № 099579 від 18.02.2016 р; з 28.03.2016 р по 06.04.2016 р, що підтверджується листком непрацездатності АГЯ № 146704 від 28.03.2016 р.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про звільнення позивачу стало відомо 17 лютого 2016 року, коли подала для оплати листок непрацездатності, а їй видали на руки трудову книжку. Дані обставини сторонами визнаються.

Враховуючи, що позивач перебувала на лікарняному до 06.04.2016 р а з позовом до суду звернулась 22.04.2016 р суд вважає, що позивач пропустила строк з поважної причини, тому його слід поновити.

Відповідно до ч.3 ст. 21 КЗпПУ особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов»язки, відповідальність сторін ( в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст.. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсним.

Згідно із п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено умови, зазначені в контракті.

Як вбачається із трудового договору 97/2015 від 31 серпня 2015 року, укладеному між ОСОБА_1 та К-ПНУ ім..ОСОБА_3, сторони обумовили строк його дії з 1 вересня 2015 р по 31 грудня 2015 р та визначили однією з підстав припинення договору - закінчення строку його дії.

Згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які стосуються передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України випадків.

У постанові Верховного ОСОБА_2 України від 26 грудня 2012 року № 156 цс 12 міститься висновок про те, що виходячи з нормативного (а не сутнісного) тлумачення п.п. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку із звільненням працівника з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюється.

За таких обставин вимоги про поновлення на роботі не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Позивач подала листки непрацездатності для оплати 17.02.2016 року.

При звільненні позивачу була нарахована та виплачена компенсація за 9 календарних днів невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01.09.2015 р по 31.12.2015 року в сумі 630,98 грн; згідно табеля обліку робочого часу за грудень 2015 р була нарахована та виплачена заробітна плата за 15 робочих днів з 01.12.2015 р по 21.12.2015 р в сумі 1234,70 грн. З 22.12.2015 р по 17.02.2016 р були проведені виплати у зв»язку з тимчасовою непрацездатністю позивача : у січні 2016 р згідно листка непрацездатності АКЩ № 059369 від 06.01.2016 р бухгалтерія університету нарахувала лікарняні за рахунок університету 5 днів непрацездатності в сумі 338,40 грн, а за рахунок ФСС 14 днів в сумі 947,52 грн, у лютому 2016 р згідно листка непрацездатності АКЩ № 099394 від 11.01.2016 р нарахували лікарняні за рахунок ФСС 38 днів в сумі 257,84 грн, що підтверджується бухгалтерською довідкою К-ПНУ ім..ОСОБА_3.

Позивач з приводу нарахованих та виплачених сум не спорить.

Відповідно ст.. 18 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» страхуванню у звязку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Відповідно ст.. 19 зазначеного Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, тощо.

Відповідно п.2 ст. 22 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із матеріалів справи листки непрацездатності АКЩ № 099579 від 18.02.2016 р та АГЯ № 146704 від 28.03.2016 р видані вперше і не пов»язані з продовженням хвороби, якою вона захворіла перебуваючи на роботі. В зазначених листках зазначено, що після закінчення лікування позивачу необхідно було приступити до роботи, тобто період лікування закінчився. За таких обставин суд вважає, що якщо у листку непрацездатності, виданому працівникові після дати його звільнення, написано "стати до роботи", наступний листок непрацездатності оплаті не підлягає, оскільки це вже буде інший страховий випадок непрацездатності, який настав не в період роботи.

Статтею 117 КЗпП України передбачено що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що підстав для стягнення виплат по листкам не працездатності, середнього заробітку за час затримки розрахунку не має, тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст 213-215, 88 ЦПК України, ст.. 36, 233, 116, 117 КЗпПУ, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Кам»янець-Подільського національного університету ім..ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу та виплати по листках непрацездатності відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Кам»янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а якщо особи не були присутні під час проголошення рішення, то протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д