Справа № 377/1027/15-ц Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/1600/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 03.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Олійника В.І.,

та секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Управління житлово-комунального господарства" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом та, з урахуванням збільшення позовних вимог, посилалася на те, що у день її звільнення з роботи у КП «УЖКГ» 12 березня 2015 року відповідач не провів з нею розрахунок на суму 1602, 97 грн., через що, на її думку, відповідач повинен нести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України, у виді середнього заробітку за час затримки розрахунку від дня звільнення до дня фактичної виплати їй заборгованості по заробітній платі, тобто з 13 березня 2015 року по 26 листопада 2015 року, тому просила суд стягнути з КП «УЖКГ» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на суму 58 880,26 грн.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, через що вважає необґрунтованим висновок суду про відмову у позові.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки кошти фінансування тимчасової непрацездатності позивачки, починаючи з шостого дня непрацездатності, надійшли від Фонду соціального страхування на спеціальний рахунок підприємства після її звільнення з роботи, що позбавляло можливості їх виплати у день її звільнення, через що виключає застосування до спірних відносин положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 була прийнята на роботу в КП «УЖКГ» 07 квітня 2010 року та 12 березня 2015 року була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а. с.6-7).

Як видно зі змісту довідки про заробітну плату позивачки та інші доходи за 2015 рік, ОСОБА_2, яка працювала в КП УЖКГ на посаді провідного юрисконсульта, не була видана зарплата за лютий 2015 року у розмірі 1134, 25 грн., за березень 2015 року у розмірі 468, 72 грн., всього 1602, 97 грн., яка є заборгованістю по листках непрацездатності та виникла в звязку з примусовим списанням управлінням ДВС даних грошових коштів з рахунку соціального страхування (а. с. 8).

11 березня 2015 року КП УЖКГ було подано до Славутицької міської виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заяву-розрахунок для здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок коштів Фонду на загальну суму 90 573,36 грн., в т.ч. ОСОБА_2 за період непрацездатності з 27 січня 2015 року по 06 лютого 2015 року на загальну суму 2041,65 грн., в т.ч. за рахунок коштів Фонду 1134,25 грн. (а. с. 24-25).

16 березня 2015 року КП УЖКГ було подано до відділення Фонду заяву-розрахунок для надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_2 за період непрацездатності з 02 березня 2015 року по 11 березня 2015 року на загальну суму 1640,52 грн., в т.ч. за рахунок коштів Фонду 468,72 грн. (а. с. 26).

23 березня 2015 року КП УЖКГ було відкрито у відділенні ПАТ «Укрсиббанк» спеціальний поточний рахунок № 6400, МФО 351005 (а. с. 23, 68).

24 березня 2015 року КП УЖКГ звернулися до Славутицької міської виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з проханням перерахувати матеріальне забезпечення застрахованим особам згідно вказаних заявок-розрахунків на відкритий спеціальний рахунок 6400 у відділенні ПАТ «Укрсиббанк» (а. с. 27).

Згідно виписки по цьому рахунку від 25 березня 2015 року на нього було зараховано фінансування за рахунок Фонду згідно вказаних заявок-розрахунків на загальну суму 91 042,08 грн. (а. с. 28).

Згідно виписки по цьому рахунку 27 березня 2015 року з вказаного рахунку було перераховано на вклади 27 574,66 грн. виплат по тимчасовій непрацездатності за лютий 2015 року згідно списку працівників (а. с. 29, 30).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 при примусовому виконанні наказу № 911/1741/14 від 28.07.2014 р., виданого господарським судом Київської області про стягнення з КП УЖКГ на користь ТОВ «Зелена Енергія Т» 7790426,07 основного боргу, 328,63 грн. 3% річних, 222486,71 інфляційних втрат, 73072 грн. судового збору накладено арешт на кошти, що містяться на ряді рахунків, в т.ч. рахунку 6400 в ПАТ «Укрсиббанк» (а. с. 31, 72).

Згідно виписки по цьому рахунку 02 квітня 2015 року проведено примусове стягнення боргу згідно вказаного рішення на суму 85 315,37 грн. (а. с. 32).

Ухвалою господарського суду Київської області від 23 квітня 2015 року, зміненою постановою Київського апеляційного господарського суду від 30 червня 2015 року, частково задоволено скаргу КП УЖКГ на дії відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ Київської області, визнано незаконними та протиправними дії державного виконавця цього відділу щодо винесення, зокрема, постанови про арешт коштів боржника від 25 березня 2015 року, що містяться на рахунку окремого цільового соціально-державного призначення в АТ «Укрсиббанк», № 6400, скасовано вказану постанову та зобовязано зняти арешт з цього рахунка (а. с. 76-81, 33-43).

03 вересня 2015 року КП УЖКГ звернулося з позовом до головного управління Державної казначейської служби України в Київській області та відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Київській області про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної незаконними діями органу державної влади на суму 315 121,40 грн. (а. с. 82-84, 45).

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У ч. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Згідно з п. 9 Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22 грудня 2010 року № 26, після надходження суми коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов'язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення у строки, визначені у ст. 52 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, зазначеним у ч. 1 ст. 6 цього Закону, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати.

Таким чином, обов'язок роботодавця по сплаті належних особі сум, пов'язаних з тимчасовою втратою працездатності, виникає лише після перерахування даних сум на рахунок підприємства з відповідного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

З матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2015 року та 16 березня 2015 року відповідач надіслав до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності заяви-розрахунки по двом лікарняним, наданим позивачем, з метою отримання від Фонду та виплати позивачу відповідного матеріального забезпечення за листками непрацездатності. Грошові кошти за вказаними заявами-розрахунками отримані від Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 25 березня 2015 року, які були арештовані та стягнуті державним виконавцем, та у подальшому виплачені позивачці у листопаді 2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції вірно врахував, що допомога по тимчасовій непрацездатності починаючи з шостого дня непрацездатності виплачується Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а підприємство лише забезпечує їх виплату працівникам, а оскільки суми матеріального забезпечення застрахована особа отримує від вказаного Фонду і за рахунок його коштів, то в даному випадку порушення вимог ст. 116 КЗпП України з боку відповідача відсутнє.

Крім того, правильно встановлено, що кошти фінансування тимчасової непрацездатності позивачки, починаючи з шостого дня непрацездатності, надійшли від Фонду соціального страхування на спеціальний рахунок підприємства лише 25 березня 2015 року, тобто після її звільнення з роботи, що позбавляло підприємство можливості виплатити їх у день звільнення, оскільки на той момент він не міг розпорядитися ними, що також виключає застосування до спірних відносин положень ст. 116 КЗпП України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог щодо застосування до підприємства відповідальності передбачену ст. 117 КЗпП України за невиплату зазначених коштів, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 116, 117, КЗпП України, Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» та ст. ст. 212-213 ЦПК України.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів, суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди позивачки з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: