Справа № 643/7571/16-ц
Провадження № 2/643/4704/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Московський районний суд м.Харкова в складі : головуючого судді - Єлізарова І.Є , при секретарі - Охріменко А.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту та визнання права користування житловим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю більше п'яти років та визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживала разом з ним однією сім'єю з липня 2009 року. В теперішній час також проживає в цій квартирі. Квартира АДРЕСА_1, належала її цивільному чоловікові - ОСОБА_2, на праві користування, якою він користувався на законних підставах. З липня 2009 року і в теперішній час вона проживає в АДРЕСА_1, як цивільна дружина ОСОБА_2

Більш як 5 років позивачка , разом з її цивільним чоловіком ОСОБА_2, мешкали в квартирі АДРЕСА_1 однією сім'єю, вели спільне господарство, турбувалися один про одного, ходили в гості та приймали гостей, мали спільний бюджет, з якого ми купували продукти харчування та спільно сплачували житлово-комунальні послуги. У зазначеній квартирі перебувало їх спільне майно, а також особисті речі, спільно проводили у квартирі поточні ремонти, спільно купували необхідні речі: кухню, одяг, холодильник, телевізор, разом їздили відпочивати в Одесу та Євпаторію. Коли чоловік довгий час не працював, то позивачка утримувала сім'ю та сплачувала за житло. Вселення позивачки до зазначеної квартири вчинено за згодою наймача - ОСОБА_2 , який визнавав за нею право проживання як цивільної дружини - члена його сім'ї.

Відносини між позивачкою та моїм цивільним чоловіком, нині покійним ОСОБА_2 - наймачем квартири АДРЕСА_1, від початку були спрямовані на проживання однією сім'єю, є довготривалими, а саме - більше п'яти років, і це не може не вказувати на усталені родинні зв'язки, притаманні подружжю.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер цивільний чоловік позивачки ОСОБА_2 Поховання чоловіка здійснювалося за рахунок особистих коштів позивачки. Після смерті чоловіка позивачка залишилася проживати у зазначеній квартирі.

У зв'язку з чим позивачка звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_2 більш п'ять років на момент його смерті з метою прийняття спадщини від померлого та визнання за нею права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач у судове засідання не з'явився , про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача , суду не надано.

Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.

Судом встановлено, що є позивачка є цивільною дружиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживала разом з ним однією сім'єю з липня 2009 року.

Більш як 5 років позивачка , разом з її цивільним чоловіком ОСОБА_2, мешкали в квартирі АДРЕСА_1 однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, з якого ми купували продукти харчування та спільно сплачували житлово-комунальні послуги. У зазначеній квартирі перебувало їх спільне майно, а також особисті речі, спільно проводили у квартирі поточні ремонти, спільно купували необхідні речі: кухню, одяг, холодильник, телевізор, разом їздили відпочиватию

Вселення позивачки до зазначеної квартири вчинено за згодою наймача - ОСОБА_2, який визнавав за нею право проживання як цивільної дружини - члена його сім'ї.

Відносини між позивачкою та цивільним чоловіком, ОСОБА_2 - наймачем квартири АДРЕСА_1, від початку були спрямовані на проживання однією сім'єю, є довготривалими, а саме - більше п'яти років, і це не може не вказувати на усталені родинні зв'язки, притаманні подружжю.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_2,що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 виданого Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 10.06.2015 року ,актовий запис 9182.

Всі витрати на поховання взяла на себе позивачка ,що підтверджується копією

Договору -замовлення на організацію та проведення поховання № 1206/с-2Ю , копією квитанцій «Ритуал» від 10.06.2015 року , копіями квитанцій.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім*єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ч.2 ст.3 СК України сім*ю утворюють особи, які спільно мешкають, пов*язані спільним побутом, мають взаємні права та обов*язки.

Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.74 СК України - якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім'ї випливає, що однією із ознак сім'ї є спільне проживання та спільний побут подружжя.

Таким чином, судом встановлено , що позивачка проживала разом з цивільним чоловіком ОСОБА_2 , були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки.

Більш як 5 років позивачка , разом з цивільним чоловіком ОСОБА_2 мешкали в квартирі АДРЕСА_1 .

Позивачка посилається не те, що квартира АДРЕСА_2 з липня 2009 року була та залишається її постійним місцем проживання.

Згідно із ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають із договору найму. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Домовленостей про порядок користування жилим приміщенням між позивачкою та її цивільним чоловіком не було, позивач як член сім'ї наймача, має рівні з цивільним чоловіком, нині покійним ОСОБА_2, права користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» (в редакції від 25 травня 1998 року) вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.ЗЗ Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч.І ст.106 ЖК України повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Відповідно до ст.ЗЗ Конституції України та ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» кожному гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання.

Згідно до ч.І ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до п.14.1.213 п.14.1 ст. 14 ПК України фізична особа-резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від'їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Позивачка ОСОБА_1 з липня 2009 року обрала своїм постійним місцем проживання квартиру АДРЕСА_1, куди вселилася за згодою наймача - цивільного чоловіка, нині покійного ОСОБА_2, як член його сім'ї, з яким більше п'яти років проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тому набула право на користування житлом у вказаній квартирі.

Згідно п.4) ст.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 р. № 207, для реєстрації місця проживання особа або її представник подає - « 4) документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Як зазначено в ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

В статті 55 Конституції України, сказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосудця, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги про визнання за нею права користування квартирою № № 98 у будинку № 11 по вулиці Познанська у м. Харкові та реєстрації в ній є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.203,215,216,235,236 ЦК України ,ст.ст. 209-218 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 - задовольнити .

Встановити факт проживання однією сім'єю більше п'яти років ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1), разом з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2), який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а саме - факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1), постійно проживала разом з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2) однією сім'єю з липня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року за адресою АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1) право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1) право на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Московського районного

суду м. Харкова Єлізаров І.Є.