Справа № 356/244/15-ц Головуючий у І інстанції Дудар Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1736/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Мережко М.В., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Березанського міського суду Київської області від 14 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, який мотивувало наступним. 02 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, згідно умов якого останній передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 68,30 кв.м, житловою площею 47,70 кв.м за адресою: вул. Шевченка, б. 16, у м. Березань Київської області.

Березанський міський суд Київської області своїм рішенням від 19 березня 2013 року звернув стягнення на предмет іпотеки, після чого банк звернувся до відповідача ОСОБА_2 з письмовою вимогою про виселення, однак ОСОБА_2 добровільно із вказаного будинку не виселився.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив суд виселити із зазначеного приміщення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які зареєстровані у спірному будинку.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 14 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції необєктивно досліджено наявні докази у справі та не надано їм належної оцінки. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що в матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_2 письмової вимоги про виселення. При цьому судом не було взято до уваги ті обставини, що у відповідності до вимог чинного законодавства, а також згідно умови пункту 24 договору іпотеки банк направив на адресу позичальника ОСОБА_2 вимогу про виселення із зазначеного будинку від 22 грудня 2014 року. Крім того вказував, що для виселення інших відповідачів по справі існують інші правові підстави, що повязані з їх вселенням без отриманої на це згоди банку, що передбачено умовами договору іпотеки. За таких умов позов підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду позивачем так і не було доведено того факту, що відповідачами було отримано однак проігноровано його вимогу про виселення, що є необхідною передумовою для вирішення даного питання в судовому порядку.

З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її такою, що ґрунтується на положеннях закону та матеріалах справи. Так у відповідності до положень ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» примусове виселення за рішенням суду мешканців будинку чи житлового приміщення, на які було звернуто стягнення, можливе у разі невиконання ними вимоги іпотекодержателя або нового власника про виселення на протязі 1 місяця з дня отримання такої вимоги. Таким чином початок обліку вищевказаного строку законодавець повязує з днем отримання вимоги, що є необхідною передумовою для виселення, а не фактом лише її направлення. За таких умов посилання апелянта на безпідставність позиції суду першої інстанції з цього приводу не відповідає положенням законодавства України.

Не можуть обґрунтовувати невідповідність висновків суду першої інстанції та наявність підстав для зміни чи скасування його рішення й посилання апелянта на незаконність вселення більшості відповідачів до спірного приміщення. У відповідності до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскільки вимоги про виселення відповідачів із спірного приміщення у звязку з порушенням ними встановленої законом процедури вселення не були предметом розгляду судом першої інстанції, правові підстави для задоволення апеляційної скарги з наведених мотивів у апеляційного суду відсутні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: М.В. Мережко

ОСОБА_13