У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчук А.О., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просило звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18 червня 2008 року № 88349 за реєстровим № 2444, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 68,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що є власністю ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською райрадою у м. Києві від 31 грудня 2004 року згідно з розпорядженням від 31 грудня 2004 року за № 3343 та зареєстрованого в КМ БТІ від 17 лютого 2005 року у реєстрову книгу № 7968, для задоволення вимог позивача, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту від 18 червня 2008 року № 0 у розмірі 157 141,41 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03 грудня 2013 року становить 1 256 031 грн 30 коп., з яких: заборгованість за кредитним договором - 97 032,13 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03 грудня 2013 року становить 775 577 грн 82 коп.; заборгованість за процентами - 60 109,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03 грудня 2013 року становить 480 453 грн 48 коп.; заборгованість зі сплати пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредитом - 64 806 грн 16 коп. Встановити спосіб реалізації нерухомого майна - предмета іпотеки за іпотечним договором від 18 червня 2008 року № 88349, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» забороняє здійснення стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальна площа якої не перевищує 140,00 кв. м.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Установлено, що 18 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в розмірі 100 тис. доларів США. Відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, в результаті чого утворилася заборгованість.

На забезпечення належного виконання умов вказаного кредитного договору 18 червня 2008 року між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладеного договір іпотеки № 88349, згідно з умовами якого останні передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_2.

Банком умови вказаного кредитного договору виконано.

У результаті неналежного виконання умов укладеного ОСОБА_3 кредитного договору виникла заборгованість, сума загальної заборгованості станом на 03 грудня 2014 року становить 157 141,41 доларів США.

Частиною першою ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між сторонами, іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки в таких випадках: в разі невиконання боржником основного зобов'язання; у разі виконання або неналежного виконання іпотекодацем умов іпотечного договору; в інших випадках, передбачених договором (пп. 10.3, п. 11 іпотечного договору).

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене іпотекодерджателем на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у п. 12.3 пп. 12.3.1, 12.3.2 іпотечного договору тощо (п. 12 іпотечного договору).

Саме зазначеними нормами закону та положеннями договору іпотеки керувався суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.

За змістом ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року

№ 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

У цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15, від 15 квітня 2015 року у справі № 6-46цс15.

За таких обставин суд у порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Залишаючи без змін вказане рішення суду першої інстанції, у порушення ст. 303 ЦПК України на вказане уваги не звернув і апеляційний суд.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

І.К.Парінова

О.В. Ступак