Номер провадження: 22-ц/785/1946/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Гончаренко В.М., Короткова В.Д.

при секретарі: Ярахмедові Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поставки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на свою користь суму боргу за договором поставки в розмірі 129 967 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним згідно Договору поставки №21/С від 01.09.2009року було поставлено відповідачу рослини на загальну суму 649837,00 гривень, що підтверджується видатковими накладними від «28» вересня 2009р. №№ 56; 57; 58. Відповідно до п. 4.1. Договору, відповідач зобовязаний був оплатити товар в обумовлені договором строки, проте зобов'язання по сплаті грошових коштів за поставлений товар не виконав. Враховуючи строк позовної давності, позивач просить стягнути з відповідача суму, нараховану до сплати згідно п.п. «Д» п.4.1 ч.4 Договору 01.03.2012 року у розмірі 129 967,00 гривень.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором поставки - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором поставки в розмірі 129 967,00 гривень та суму сплаченого судового збору в розмірі 1 300 гривень.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 16.12.2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23 червня 2015 року відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23 червня 2015 року та ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 16.12.2015 року, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір поставки №21/С, згідно якого відповідачем було отримано товар за загальну суму 649 837,00 гривень. Факт передачі товару на загальну суму 649837,00 грн. відповідачу та його обов'язок оплатити його, підтверджується особистими підписами сторін у договорі поставки від 01.09.2009 року, а також підписами сторін на видаткових накладних від №№ 56; 57; 58. Відповідно до ч. 4 Договору поставки, відповідач повинен був дотримуватись графіку та оплатити товар в наступні строки: А) 01.03.2010 року 129967,00 (сто двадцять девять тисяч девятсот шістдесят сім) грн.; Б) 01.09.2010 року 129967,00 (сто двадцять девять тисяч девятсот шістдесят сім) грн.; В) 01.03.2011 року 129967,00 (сто двадцять девять тисяч девятсот шістдесят сім) грн.; Г) 01.09.2011 року 129967,00 (сто двадцять девять тисяч девятсот шістдесят сім) грн.; Д) 01.03.2012 року 129967,00 (сто двадцять девять тисяч девятсот шістдесят сім) грн. Проведеним експертним дослідженням документів СПД ОСОБА_3, результатом якого є висновок №25/2012 підтверджується, що позивач за поставлений товар не розрахувався. 19 лютого 2015 року позивач, звернувся до Господарського суду Одеської області (як фізична особа-підприємець), з позовом про стягнення з Відповідача (як фізичної особи-підприємця) боргу. Відповідно до Ухвали Господарського суду Одеської області, 20.02.2015 року, було порушено провадження у справі № 916/727/15-г. В ході розгляду справи Господарським судом Одеської області зясувалось, що позивач припинив діяльність суб'єкта господарювання 15.07.2014 року, що підтверджується відповідним Витягом з ЄДРПОУ. Ухвалою від 24.03.2015 року Господарського суду Одеської області провадження у справі було припинено.

Задовольняючи заявлені вимоги про стягнення заборгованості за договором поставки, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судова колегія виходить з такого.

Оскаржуване рішення було ухвалено судом першої інстанції, як заочне, з посиланням на ст. ст. 224- 226 ЦПК України.

В розумінні ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який повідомлений належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини не явки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти аткого вирішення справи.

Отже, в будь-якому разі, ухваленню заочного рішення має передувати належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції направляв судову кореспонденцію на адресу відповідача, яка поверталася до суду з відміткою поштової служби про її невручення за перебігом терміну зберігання, що в розумінні ст. 74-76 ЦПК України не може вважатися належним повідомленням сторони.

При таких обставинах вбачається, що суд першої інстанції, ухвалив заочне рішення без належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, чим позбавив відповідача права на захист від предявленого позову шляхом подачі заперечення на позовну заяву та доказів на їх підтвердження, тобто не дотримався принципів рівності учасників процесу (ч. 1 ст. 5 ЦПК України) і змагальності сторін (ст. 10 ЦПК України).

До того ж розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає належних відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням вимог ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 303 ч.2 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправморіно відмовлено, а також нові докази, якщо їх неподання до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При обставинах, які встановлені апеляційним судом та вбачаються з матеріалів справи, відповідач не позбавлений права подати докази на підтвердження заперечень проти заявлених вимог, а суд апеляційної інстанції має процесуальні підстави для їх дослідження.

Як вже зазначалося, на час поставки рослин (квітів) відповідно до виданих накладних № 56 від 28.09.2009 року на суму 206780 грн.; № 57 від 28.09.2009 року на суму 186542 грн.; № 58 від 28.09.2009 року на суму 256315 грн. і ОСОБА_3 і ОСОБА_2 були діючими, зареєстрованими у встановленому порядку в якості субєктів підприємницької діяльності (СПД) фізичними особами-підприємцями.

На час звернення позивача до суду з вимогами до відповідача у лютому 2015 року, зясувалося, що відповідач за власним рішенням припинив свою діяльність, як суб'єкт господарювання 15.07.2014 року.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. Сторонами договору поставки можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу. Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Таким чином, для того щоб договір був укладений, необхідно дотриматися двох умов укласти договір у належній формі та передбачити в ньому всі істотні умови.

Належною формою договорів поставки є проста письмова форма: згідно з ч. 5 ст. 265 ГК України, поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами, а також правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України. У свою чергу, згідно з цією нормою, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами в момент їх вчинення, за винятком правочинів, що підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Таким чином, в основному, якщо виконання зобов'язання за договором не збігається з моментом його укладення (а в договорах поставки ці моменти якраз не збігаються), договір має бути укладений у письмовій формі (п. 3. Розяснення Вищого арбітражного суду України від 6 жовтня 1994 року № 02-5/706), адже свобода вибору у підприємства, установи, організації, що укладає угоду, між усною та письмовою формами угоди є винятком, а обов'язкова письмова форма угоди правилом (п. 6 Розяснення Вищого арбітражного суду України від 12 березня 1999 року № 02-5/111).

Сутність заперечення відповідача зводиться до того, що представлений позивачем договір поставки № 21/С від 01.09.2009 року не був виконаний постачальником тобто ніякого відвантаження товарів за даним договором не відбулося. Представлені позивачем накладні № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року на загальну суму 649837 грн., як вказує відповідач, не відносяться до договору поставки № 21/С від 01.09.2009 року, а свідчать про існування між сторонами іншого договору в межах якого відбулася разова поставка товарів зокрема в межах договору купівлі-продажу.

Форма договору купівлі-продажу наведена у ст. 639 ЦК України, де зазначено, що:

1. договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом;

2. якщо сторони домовилися укласти договір у письмовій формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Те саме прописано й для нотаріального посвідчення договору (ч. 4 ст. 639 ЦКУ).

Загальні вимоги укладення правочинів (договорів) відповідно до ЦК України передбачено, що:

1. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 1, 2 ст. 205 ЦКУ).

2. Юрособі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів (ч. 2 ст. 206 ЦК України)

3. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч. 1 ст. 206 ЦК України).

Слід зазначити, що згідно із ст. 208 ЦК України правочини між юридичною та фізичною особами (зокрема, і з ФОП) слід укладати у письмовій формі. Але цей обовязок не поширюється на випадки, якщо правочин відповідає ознаками усного правочину, встановленого ч. 1 ст. 206 ЦК України.

Відтак, враховуючи вищенаведене, оскільки до договору поставки ЦК України не встановлена спеціальна форма (письмова, усна, нотаріальна), то сторони вправі укладати так і у тій формі, в якій вони домовились це зробити. При цьому, система оподаткування та статусу господарюючого субєкта значення не мають.

Недодержання передбаченої законом простої письмової форми угоди не тягне визнання її з цих підстав недійсною, а тільки виключає можливість доказування сторонами наявності угоди показаннями свідків.

Як вбачається з висновку № 25/2012 від 11.04.2012 року ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» при дослідженні виписок банку СПД ОСОБА_3 за період з 01.09.2009 року до 01.04.2012 року надходження оплати від СПД ОСОБА_2 на адресу СПД ОСОБА_3 не встановлено. СПД ОСОБА_3 знаходиться на спрощеній системі оподаткування і тому всі його доходи та витрати відображаються у книзі доходів та витрат встановленого зразка. На дослідження були представлені три книги доходів та витрат з 01.07.2008 року до 28.03.2012 року, за даними яких оплата від СПД ОСОБА_2 на адресу СПД ОСОБА_3 не надходила. На дослідження також був представлений акт переобліку, складений комісією у складі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 від 09.04.2012 року, згідно з яким заборгованість СПД ОСОБА_2 перед СПД ОСОБА_3 за договором № 21/С від 01.09.2009 року на день складання акту становила 649837 грн.

Судова колегія зазначає, що наведені у висновку № 25/2012 від 11.04.2012 року ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» причини виникнення разходження у розмірі 200 грн. між сумою заборгованості, яка зазначена в акті переобліку - 649837 грн. та сумою накладних № № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року на поставку товарів 649637, зведені до арифметичної помилки, яка, як вказано у висновку, допущена СПД ОСОБА_3 в акті переобліку.

Проте, такий висновок не відповідає дійсності.

Як вбачається з акту переобліку сума заборгованості СПД ОСОБА_2 перед СПД ОСОБА_3 за поставлені товари за договором поставки № 21/С від 01.09.2009 року складає 649837 грн. і повністю дорівнює сумі поставки за вказаним договором.

Разом з тим, сума поставки товарів за накладаними № № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року становить 649637 грн. і складається з суми поставки, яка зазначена у кожній накладній: № 56 від 28.09.20009 року 206780 грн.; № 57 від 28.09.2009 року 186542 грн.; № 58 від 28.09.2009 року 256315 грн.

Кожна складова загальної суми поставки за накладними від 28.09.2009 року - 206780; 186542 та 256315 в свою чергу складається з вартості поставлених товарів за кожною накладною.

Судовою колегією перевірено правильність суми поставленого товару за кожною накладною та встановлено, що сума поставленого товару за накладною № 57 від 28.09.2009 року фактично становить 186742 грн., а не 186542 грн., як помилково зазначено у даній накладній.

При таких обставинах загальна сума поставки по всім трьом накладним становить: № 56 від 28.09.20009 року 206780 грн.; № 57 від 28.09.2009 року 186742 грн.; № 58 від 28.09.2009 року 256315 грн., ща взагалі складає 649837 грн.

Судова колегія звертає увагу, що хоча й в договорі поставки № 21/С від 01.09.2009 року не йдеться про конкретні найменування товарів, які мають поставлятися, а у представлених позивачем накладних на поставку товарів за № № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року не зазначено за яким саме договором відбулася поставка, проте сума поставлених товарів у накладних від 28.09.2009 року 649837 грн. повністю збігається з загальною сумою договору поставки № 21/С від 01.09.2009 року 649837 грн.

В судовому засідаднні представник відповідача ОСОБА_2 не заперечувала достовірності його підпису у накладних № № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року № № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року та те, що ОСОБА_2, як СПД дійсно завіряв свій підпіс власною печаткою.

При цьому представник відповідача пояснила, що в дійсності ніякої угоди, навіть усної, між сторонами щодо поставки рослин за накладними № № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року не було. Відомості, які зазначені в накладних відобразили те, що в дійсності ніколи не відбувалося, оскільки накладні № № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року складалися сторонами без наміру створення правових наслідків. Тобто цей правочин є фіктивним. В судовому порядку ОСОБА_2 не звертався для визнання недійсним правочину з поставки рослин від 28.09.2009 року.

В засіданні судової колегії представник позивача ОСОБА_3 категорично заперечував проти пояснень представника відповідача і зазначив, що поставка вказаних у накладних № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року рослин реально мала місце і була здійснена в межах укладеного договору поставки № 21/С від 01.09.2009 року, що підтверджується окрім зазначених документів, які укладені у письмовій формі, також і актом переобліку від 09.04.2012 року.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини та заперечення, на які посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем на підтвердження обгрунтувань, викладених в апеляційній скарзі не представлені будь-які документальні докази про правочин в межах якого сторонами були складені накладні № № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року про поставку СПД ОСОБА_2 рослин на суму 649837 грн.

Судова колегія звертає увагу, що пояснення надані представником відповідача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не відповідають доводам, які викладені в апеляційній скарзі відповідача.

Так, на відміну від доводів викладених в апеляційній скарзі про те, що накладні № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року є разовою поставкою внаслідкок укладення сторонами іншого правочину зокрема договору купівлі-продажу, а не договору поставки № 21/С від 01.09.2009 року, представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення, що накладні 56, 57, 58 від 28.09.2009 року взагалі є фіктивними, оскільки при їх складенні сторони не переслідували намір створити реальні правові наслідки. При цьому представник відповідача не заперечувала, що ОСОБА_2 не звертався до суду з вимогою про визнання правочину з поставки йому рослин СПД ОСОБА_3 на суму 649837 грн. згідно з накладними № № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року недійсним, в тому числі і з підстав вчинення сторонами фіктивного правочину.

Враховуючи викладене судова колегія не приймає до уваги усні доводи представника відповідача про фіктивність накладних № № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року та правочину в межах якого видані ці накладні, оскільки жодного належного доказу на підтвердження вказаних нових обгрунтувань представника відповідача в усній формі, які по суті прямо суперечать тим доводам, які первісно були викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2

Таким чином, у судової колегії відсутні підстави для набуття висновку про фактичну непоставку товарів, які зазначені у накладених 56, 57, 58 від 28.09.2009 року за договором поставки № 21/С від 01.09.2009 року.

Оскільки, як вже зазначалося, при ухваленні заочного рішення відповідач не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, судова колегія, у відповідності до ст. 303 ч. 2 ЦПК України, не обмежує відповідача у наданні на стадії апеляційного перегляду справи, доказів на підтвердження своїх обставин, якими той обгрунтовує заперечення проти позову з огляду на те, що він був позбавлений цього при ухваленні оскаржуваного заочного рішення.

Судовою колегією роз`яснено присутньому в судовому засіданні представнику відповідача положення ч. 4 ст.10 ЦПК України щодо правових наслідків вчинення чи не вчинення процесуальних дій в тому числі і щодо подання та можливості витребування доказів у разі складнощі їх представлення.

Одночасно, представнику відповідача розяснювалося про можливість заявити клопотання про визначення судово-бухгалтерської та/або судово-економічної експертизи з метою перевірки обгрунтувань, які викладені в апеляційній скарзі та у поясненнях представника відповідача.

Проте, відповідачем не заявлено клопотання про призначення судово-бухгалтерської та судово-економічної експертизи та не надано доказів які б спростовували вимоги позивача, не надано, будь-яких відповідних клопотань щодо витребування таких доказів з вказівкою адресата та з посиланням на складність їх подання особисто відповідачем.

Отже, відповідачем у встановленому порядку не доведені обставини, на які він послався у заяві про скасування заочного рішення районного суду та у доводах апеляційної скарги про незаконність цього рішення, а також в усних поясненнях представника відповідача в суді апеляційної інстанції. Зокрема відповідачем (представником відповідача) не доведено, як про існування іншого договору, на підставі якого, було здійснено разову поставку від 28.09.2009 року, так і про те, що сторонами укладено фіктивний правочин про поставку рослин на суму 649837 грн. Водночас відповідачем не доведено про здійснену оплату за поставлені товари.

Не доведення відповідачем обставин, якими він обґрунтовував заяву на перегляд заочного рішення районного суду, доводи апеляційної скарги, а також викладені в усних поясненнях представника відповідача в судовому засіданні в апеляційному суді, не спростовує правильність висновку районного суду і не надає суду апеляційної інстанції підстав для скасування або зміни рішення районного суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про його неналежне повідомлення районним судом при ухваленні заочного рішення і позбавлення таким чином можливості надати докази на підтвердження своїх заперечень проти висунутих позивачем вимог, не можуть бути взятими до уваги, оскільки самі по собі не є підставою для скасування або зміни рішення районного суду і не спростовують правильність його висновків. Водночас, апеляційний суд не позбавляв відповідача можливості подати належні докази на стадії апеляційного перегляду справи. Проте представником відповідача, незважаючи на роз`яснення апеляційного суду, будь-яких доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовувалися доводи апеляційної скарги, не надано.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ніякого відвантаження товарів за представленим позивачем договором поставки № 21/С від 01.09.2009 року не відбулося, і що представлені позивачем накладні № 56, 57, 58 від 28.09.2009 року на загальну суму 649837 грн., не відносяться до договору поставки № 21/С від 01.09.2009 року, а свідчать про існування між сторонами іншого договору в межах якого відбулася разова поставка товарів, не можуть бути взятими до уваги, оскільки суперечать встановленим у справі обставинам і доказам, які з ними (встановленими обставинами) узгоджуються. Фактично наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться лише до переоцінки доказів і нового встановлення обставин справи. Проте будь-яких доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, відповідачем не надано.

Усні пояснення представника відповідача про фіктивність правочину з поставки товарів, які вказані у накладних, суперечить встановленим у справі обставинам, не підтверджена доказами і не узгоджується з доводами самої апеляційної скарги.

Інших доводів не наведено. Підстав для застосування ч.3 ст. 303 ЦПК України судова колегія не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що порушень матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду, суд першої інстанції при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: В.Д. Коротков

ОСОБА_6