АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа Комінтернівський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИЛА:

22 грудня 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вищевказаним позовом та просила звільнити її від сплати заборгованості за аліментами за виконавчим листом № 2-4613/2005 від 19.12.2010 року, виданим Комінтернівським районним судом м. Харкова в розмірі 37 258, 92 грн. за період з 11.01.2011 року по 10.09.2015 року та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 серпня 2005 року з неї, ОСОБА_5. стягнуто аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Примусове виконання цього рішення здійснює Комінтернівський ВДВС Харківського МУЮ, відповідно до довідки якого від 17.12.2015 року вона має заборгованість по аліментам за період з 10.01.2011 року по 25.09.2015 року у розмірі 37 733, 30 грн.

Вказувала, що вона з 11.01.2011 року перебувала у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, і ІНФОРМАЦІЯ_4 народила сина ОСОБА_8, за яким вона здійснювала за ним догляд до досягнення трирічного віку, оскільки дитина хворіла. За сплином трьох років у неї народилась дитина - син ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3. У зв'язку з хворобливим станом дітей та необхідністю надання їм догляду, вона не могла з об'єктивних причин працевлаштуватись та сплачувати аліменти за вказаний період, отримуючи лише державну допомогу на дітей, іншого доходу не мала.

Відповідач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що зазначені позивачем обставини не мають істотного значення для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам.

Розгляд справи відбувся за відсутністю представника третьої особи - Комінтернівського ВДВС Харківського МУЮ.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено: звільнено ОСОБА_5 від сплати заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-4613/2005 від 19.12.2010 року за період з 11.01.2011 року по 10.09.2015 року у розмірі 37 258,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5

Зазначає, що з оскаржуваного рішення не вбачається саме які обставини суд визначив як такі, що надали можливість звільнити від сплати заборгованості за аліментами ОСОБА_5, перебування якої у відпустці по догляду за дитиною до трьох років не є підставою для звільнення від сплати заборгованості, а навпаки, свідчить про достатній матеріальний стан для утримання двох малолітніх дітей. Крім того, ОСОБА_5, знаючи про свій обов'язок сплачувати аліменти, не вчиняла жодних дій, направлених на працевлаштування та отримання доходу для сплати аліментів у визначений законом строк.

Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази відсутності у неї доходу за період з 11.01.2011 року по 10.09.2015 року у зв'язку із знаходженням у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами, здійснення за двома малолітніми дітьми догляду, позбавили її можливості працевлаштування та сплачувати аліменти за вказаний період. Зазначені обставини суд визнав такими, що мають істотне значення для звільнення ОСОБА_5 від сплати заборгованості за аліментами відповідно до ч.2 ст. 197 СК України.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наданими сторонами доказами рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.08.2005 року ОСОБА_5. позбавлено батьківських прав відносно двох дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання яких стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення ними повноліття.

На виконання цього рішення судом видано виконавчий лист № 2-4613/2005, який був пред'явлений до примусового виконання до державної виконавчої служби.

Постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС Харківського МУЮ від 18.11.2015 р. відкрито виконавче провадження з виконання дублікату виконавчого листа № 2-4613/2005, виданого 19.12.2010 року Комінтернівським районним судом м. Харкова.

Згідно довідки Комінтернівського ВДВС Харківського міського управління юстиції від 17.12.2015 року за період з 10.01.2011 року до 25.09.2015 року ОСОБА_5 має заборгованість за аліментами на утримання дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 37 733, 30 гривень станом на 25.09.2015 року. Розрахунок заборгованості за вказаний період проведено у відповідності до Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо збільшення розміру аліментів на дітей» від 22.09.2005 за № 2901-1У, а саме мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України, ніж 30%ипрожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, при перевірці заяви ОСОБА_3 від 10.08.2015 року про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України, факту вчинення останньою кримінального правопорушення (ухилення від сплати аліментів) Червонозаводським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області не встановлено.

У зв'язку чим судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що вказана заборгованість виникла не через ухилення ОСОБА_5 від виконання судового рішення про стягнення аліментів, а у зв'язку з відсутністю у неї роботи ( місця працевлаштування) та доходу у зв'язку з вагітністю та пологами, а подалі знаходженням у відпустці у зв'язку з народившогося у неї ІНФОРМАЦІЯ_4 сина ОСОБА_8 та доглядом за останнім до досягнення ним трьох років у зв'язку з хворобливим станом дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_5 народився другий син ОСОБА_9 У зв'язку з хворобливим станом дітей та необхідністю надання їм догляду позивач не могла працевлаштуватись та сплачувати аліменти за вказаний період, отримуючи лише державну допомогу на дітей, іншого доходу не мала.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на наданих позивачем доказах: копіях листків непрацездатності, копії трудової книжки, копії свідоцтв про народження дітей, витяги з історії народження та розвитку дітей, довідок з лікарняних установ, які відповідають вимогам ст.ст. 58-60 ЦПК України.

Згідно із додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 - Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб не стягуються аліменти із: допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; одноразової допомоги при народженні дитини; допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( підпункти 4,10,12 пункту 12 в редакції Постанов КМ N 135 ( 135-2000-п ) від

24.01.2000, N 869 ( 869-2002-п ) від 01.07.2002 ).

Згідно з даними трудової книжки ОСОБА_5 з 10.09.2015 року прийнята бухгалтером до ТОВ «ТЦ «Новосалтівський», і з з 10.05.2015 року позивач сплачує аліменти згідно судового рішення щомісячно, що не оспорював в суді першої та апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 197Сімейного кодексу України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Судом першої інстанції на підставі вимог ст. 212 ЦПК України надана належна правова оцінка доказам у справі, їх взаємний зв'язок, та обґрунтовано зроблений висновок про те, що всі обставини, на які посилалася ОСОБА_5 ( вагітність, пологи, догляд за народженими та малолітніми дітьми, стан їх здоров'я, що унеможливлювало сплату нею аліментів за судовим рішенням на корить ОСОБА_3.) мають істотне значення для звільнення ОСОБА_5 від сплати заборгованості за аліментами за період з з 11.01.2011 року по 10.09.2015 року.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги на те, що з оскаржуваного рішення не вбачається саме які обставини суд визначив як такі, що надали можливість звільнити від сплати заборгованості за аліментами ОСОБА_5, перебування якої у відпустці по догляду за дитиною до трьох років не є підставою для звільнення від сплати заборгованості, а навпаки, свідчить про достатній матеріальний стан для утримання двох малолітніх дітей, і ОСОБА_5, знаючи про свій обов'язок сплачувати аліменти, не вчиняла жодних дій, направлених на працевлаштування та отримання доходу для сплати аліментів у визначений законом строк, не ґрунтуються на вищевказаних нормах права та досліджених судом доказах. Будь-яких інших доказів на спростування доводів ОСОБА_5 до суду першої або апеляційної інстанції ОСОБА_3. або його представником не надано.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: