У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЗакропивногоО.В., Коротуна В.М., Нагорняка В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба ЛарисаЯрославівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті його батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, і за правом представлення після смерті за ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач посилався на те, що після смерті його батька ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається з ѕ частки квартири по АДРЕСА_1, що належала йому на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_7 заповіту не залишив, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабка ОСОБА_8, яка є матір'ю померлого ОСОБА_7 і якій належало на праві спільної сумісної власності ѕ частки квартири по АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що його бабка померла після смерті свого сина - батька позивача, а отже ОСОБА_7 має право на спадкування за своєю матір'ю, якщо б був живий на час відкриття спадщини після її смерті. У встановлений законом шестимісячний строк після відкриття спадщини позивач не мав можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки батьки були розлучені, позивач проживав з матір'ю, з батьком не спілкувався, а відтак йому не було відомо про факт смерті батька; він навчався, з 10 серпня 2012 року працює та проживає в м. Києві, у м. Львові буває рідко.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_7, який заповіту не залишив.

Позивач не прийняв спадщину у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та не прийняв спадщину в порядку, передбаченому ст. 1269 ЦК України шляхом подання заяви нотаріусу в межах шестимісячного строку при прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз'яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що позивач не надав суду доказів поважності причин пропуску ними строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки вказані ним причини не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Закропивний О.В. Коротун В.М. Нагорняк В.А.