Єдиний унікальний номер 243/6287/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1936/2016
Головуючий у 1 інстанції Пронін С.Г.
Доповідач Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Осипчук О.В.,

суддів: Груіцької Л.О., Соломахи Л.І.,

за участі секретаря Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про усунення від права на спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2016 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про усунення від права на спадкування відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги позивач посилається на те, що на порушення ч.1 ст. 215 ЦПК України висновок суду першої інстанції щодо суперечливості та непереконливості пояснень свідків, допитаних у судовому засіданні з її боку, є необґрунтованим та немотивованим. Також з порушенням вказаної норми закону судом зроблені висновки про те, що відповідач ОСОБА_2 з 2000 року по 2006 рік проживала сумісно з матір'ю ОСОБА_4, утримувала її та надавала їй матеріальну допомогу, з 2006 року по 2013 рік постійно відвідувала свою матір. Висновок суду про те, що ОСОБА_2 не ухилялася від надання допомоги ОСОБА_4, а з 2014 року не могла її надавати через неправомірні дії ОСОБА_3, є таким, що не відповідає обставинам справи, а ті обставини, які суд вважає встановленими, не доведені. Також суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_4 знаходилась у безпорадному стані та потребувала допомоги саме відповідача, у якої була можливість її надавати, проте вона ухилялась від цього. При поданні позову та розгляді справи позивачем були надані усі докази, які підтверджували позовні вимоги, перебування спадкодавця ОСОБА_4 у безпорадному стані, ухилення відповідача від надання своїй матері допомоги при можливості її надання, потреба спадкодавця в допомозі, в тому числі і відповідача. Ухвалюючи рішення, суд повинен був застосувати ст.1224 ЦК України і задовольнити позовні вимоги, проте ухвалив рішення, не застосувавши закон, який підлягає застосуванню, що є підставою для скасування рішення.

В апеляційному суді ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали доводи скарги у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 також просила задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 до апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.133,142,144) та телефонограми, які зареєстровані в Журналі телефонограм за № 1844, та № 5078 і особисто прийняті ОСОБА_2 (а.с.132, 140). В судові засідання, які були призначені на 24 жовтня, 14 листопада та 28 листопада 2016 року ОСОБА_2 надсилала заяви про розгляд справи у її відсутність (а.с.115, 135,146).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, її представника та третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції визнано встановленим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, бабуся позивача ОСОБА_1 та мати відповідача ОСОБА_2 і третьої особи ОСОБА_3 (а.с.19). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими прибудовами АДРЕСА_1. За час життя ОСОБА_4 залишила заповіт, засвідчений 23.01.2012 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Мурадовою С.Г. за реєстром №141, за яким усе майно, що буде належить їй на час смерті, вона заповіла своїй онукі - позивачу по справі (а.с.12). Сторони по справі своєчасно звернулися до Першої Слов'янської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини і претендують на спадщину та на обов'язкову частину (а.с.17-18). Відповідач ОСОБА_2 з 2000 по 2006 рік проживала спільно з матір'ю ОСОБА_4 однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, утримувала її, надавала їй матеріальну допомогу. З 2006 року через складні відносини з ОСОБА_3 та на вимоги останьої ОСОБА_2 була змушена виселитися з будинку матері і почала проживати в будинку АДРЕСА_2. З 2006 року по 2012 рік ОСОБА_2 постійно відвідувала ОСОБА_4, спілкувалася з нею, доглядала її та надавала допомогу, купувала продукти харчування та ліки, робила у будинку ремонт. З 2013 року ОСОБА_4 переїхала проживати до доньки ОСОБА_3 у будинок АДРЕСА_3. З 2014 року відносини між сторонами ще більше ускладнилися - ОСОБА_3 категорично відмовлялась допускати ОСОБА_2 до матері, а ОСОБА_4 через хворобу не мала можливості відвідувати свій будинок і таким чином спілкуватися з ОСОБА_2

На підтвердження того факту, що спадкодавець через похилий вік і тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги позивачем були надані виписки з історії хвороби від 04 червня 2015 року, від 13 березня 2015 року, від 26 вересня 2014 року, від 26 червня 2013 року, від 06 січня 2012 року, від 12 вересня 2011 року (а.с.24-29), витяг з протоколу ЛКК №495/10 від 21.11.2014 року, згідно якого ОСОБА_4 потребувала постійного стороннього догляду. Згідно відповідді на адвокатський запит № 01/5-44 від 15.01.2016 року, даний головним лікарем КЛПЗ «Міська лікарня ім. В.І.Леніна», ОСОБА_4 з 01.01.2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні: в урологічному відділенні з 29 серпня 2011 року по 12 вересня 2011 року з діагнозом нервово-м'язова дисфункція сечового міхура; у кардіологічному відділенні на стаціонарному лікуванні з 21.06.2013 року по 25.06.2013 року з діагнозом ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією (а.с.31). Також ОСОБА_4 знаходилась на диспансерному обліку у лікаря-онколога з 05.06.2015 року з діагнозом захворювання лівого головного бронху (метастатичний плеврит), клінічна група 4. На час постановлення діагнозу ОСОБА_4 потребувала постійної сторонньої допомоги.

Згідно копії довідки про причину смерті (а.с.14) ОСОБА_4 померла в 82 роки ІНФОРМАЦІЯ_1, причина смерті - рак головного бронху лівої легені.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони не були доведені у судовому засіданні достовірними та допустимими доказами зі сторони позивача.

Апеляційний суд Донецької області погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Апеляційним судом за клопотанням представника позивача ОСОБА_5 було витребувано з Першої слов'янської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 488/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4. Матеріали спадкової справи були оглянуті в судовому засіданні і встановлено, що позивач, відповідач та третя особа своєчасно, тобто в межах шести місяців після смерті ОСОБА_4, звернулися з заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідно до абзацу другого ч.3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти ( усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частина 5 вказаної статті передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що правила абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, для вирішення питання про усунення від спадщини суд повинен також з'ясувати і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, для застосування частини 5 статті 1224 ЦК України необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Тобто, сукупність вказаних обставин і доведеність їх у судовому засіданні у відповідності до вимог статей 11, 60 ЦПК України дає підстави для застосування вказаної норми права.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_4, 1932 року народження, останні роки свого життя дійсно знаходилась у безпорадному стані внаслідок свого похилого віку, наявності інвалідності другої групи та хворобливого стану.

Між тим, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову внаслідок недоведеності заявлених позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що ОСОБА_4 потребувала допомоги саме від відповідачки за умови отримання її від інших осіб.

Позивач ОСОБА_1 в апеляційному суді пояснила, що за бабусею фактично доглядала її мати ОСОБА_3 та вона. З відповідачкою вони знаходяться у неприязних стосунках. ОСОБА_4 ще в 2012 році залишила заповіт на її ім'я і вона разом з малолітніми дітьми з 2013 року зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, який належав бабусі. З лютого по липень 2015 року вона отримувала в Управлінні праці та соціального захисту населення допомогу по догляду за ОСОБА_4 За життя бабуся не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідачки на своє утримання або на додаткові витрати внаслідок стану здоров'я.

Третя особа ОСОБА_3 пояснила, що в 2013 році вона забрала мати проживати до себе у будинок, добре доглядала за нею, забезпечувала одягом, харчуванням та ліками. Вона отримувала пенсію та підробляла на декільках роботах. Коли мати проживала з відповідачкою, то такого догляду, харчування та іншого забезпечення не мала. Мати також отримувала пенсію у розмірі більш ніж 1000 грн., яку фактично всю витрачала на онука - сина відповідачки, який знаходиться у місцях позбавлення волі.

Таким образом, позивачем не доведено суду, що спадкодавець ОСОБА_4 потребувала допомоги саме від ОСОБА_2 і що остання, усвідомлюючи свій обов'язок, ухилялася від надання такої допомоги. Посилання позивача та третьої особи на неправомірну поведінку відповідача стосовно своєї матері, а саме намагання отруїти та спричинити тілесні ушкодження останній, нічим не підтверджено, зазначені обставини правоохоронними органами або судом не розглядалися і будь-які судові рішення з цього приводу не ухвалювалися.

З огляду на наведене апеляційним судом не приймається до уваги довід скарги про надання позивачем достатніх доказів винної поведінки відповідачки стосовно своєї матері, ухилення останньої від надання спадкодавцеві допомоги та потреби ОСОБА_4 в такій допомозі саме від відповідача.

Довід скарги про те, що судом неналежним чином надано оцінку показанням свідків також до уваги не приймається з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в пункті 6 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом першої інстанції в рішенні суду зазначені пояснення всіх допитаних в судовому засіданні свідків, надана оцінка цим показанням і наведені мотиви, чому суд приймає до уваги показання одних свідків і критично відноситься до показань інших свідків.

Також є безпідставним довід скарги про незастосування судом першої інстанції до даних правовідносин статті 1224 ЦК України, оскільки з тексту рішення вбачається, що суд саме з урахуванням вимог цієї статті аналізував надані сторонами докази і ухвалював рішення по суті спору.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протяголм двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.В.Осипчук

Судді: Л.О.Груіцька

Л.І.Соломаха