Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1194/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Шаєнко Ю. В.
Доповідач Франко В. А.
УХВАЛА

Іменем України

01.06.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого :суддів Франко В.А.,

суддів Белінської І.М.Чельник О.І.

за участю секретаря Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного сільськогосподарського підприємства «Богнер» Петрівського району Кіровоградської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Богнер» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 7 квітня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПСП «Богнер» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначив, що між ним та відповідачем в 2005 році було укладено договір оренди землі площею 6,91 га, яка належить позивачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 15.05.2002 року, строком на 5 років до 2010 року.

Дія даного договору була автоматично продовжена сторонами ще на 5 років до 2015 року.

Після його закінчення зазначений договір оренди землі позивачем не продовжувався та не поновлювався. В 2015 році позивач звернувся до відповідача з питанням повернення земельної ділянки, але дізнався про існування між ними договору оренди землі від 02.06.2009 року, відповідно до умов якого він нібито передав в оренду ПСП «Богнер» належну йому земельну ділянку строком на 10 років. Договір зареєстрований в Петрівському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 30.07.2010 року за №33.

Проте позивач заперечує укладання договору оренди землі. Вказує на те, що ніякого договору з відповідачем в 2009 році не укладав та не підписував ніяких документів, тому змушений звернутися до суду з позовом про визнання вищевказаного договору оренди земельної ділянки недійсним.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 7 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 02.06.2009 року укладений між ОСОБА_2 та приватним сільськогосподарським підприємством «Богнер», зареєстрований 30.07.2010 року в Петрівському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» за №33.

Зобов'язано приватне сільськогосподарське підприємство «Богнер» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку НОМЕР_2, площею 6,91 га, яка розташована на території Богданівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду в апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову у повному обсязі.

Зазначає, зокрема, що ухвала про призначення судово-почеркознавчої експертизи судом була винесена з порушенням ст..144 ЦПК України. Судово-почеркознавча експертиза була проведена з порушенням Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз.

Також судом не було застосовано строк позовної давності згідно до поданої заяви в судовому засіданні. Суд не дав оцінку залученим до матеріалів справи доказам.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПСП «Богнер» адвокат Вацюк М.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Зазначив, що ніякого договору між сторонами в 2005 році не укладалось. Позивач був обізнаний про укладення з ним договору від 02.06.2009 року, що підтверджується і актом про прийом-передачу земельної ділянки, яка надається в оренду, і те, що він отримував орендну плату до 2015 року, і заявою про надання висновку на здійснення державної реєстрації договору оренди земельною ділянкою(а.с.8,64).

Суд також безпідставно не застосував строк позовної давності.

Представник ОСОБА_2 адвокат Дем'яненкоТ.О.заперечила проти доводів апеляційної скарги, погоджуючись з рішенням суду.

Суду пояснила, що сторони по справі уклали договір оренди землі в 2005 році строком на 5 років, а потім по закінченню цього строку в усній формі домовились про продовження дії договору на такий же термін, тобто до 2015 року. Договір від 2005 року не зберігся. У 2015 році позивач дізнався про існуючий договір між сторонами від 2009 року, якого він не підписував і про існування якого не знав.

Оскільки на прохання позивача, відповідач відмовився повертати земельну ділянку, позивач вимушений був звернутись з позовом до суду. Ні договору, ні інших документів не підписував, на які посилається представник відповідача. Ці документи ішли в пакеті з договором, а проведення експертизи коштує надто дорого для позивача, тому ставили питання про визнання недійсним тільки договір, маючи на увазі і весь пакет документів.

Заслухавши суддю доповідача пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції відповідно до ст..303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст..ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст..11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що між позивачем - ОСОБА_2 і приватним сільськогосподарським підприємством «Богнер» 02.06.2009 року укладений договір оренди землі площею 6,91 га, яка належить позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 15.05.2002 року, строком на 10 років до 2019 року.

Вказаний договір оренди землі зареєстрований 30.07.2010 року в Петрівському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.07.2010 року за №33. (а.с.5-6,7).

Матеріали справи містять лист відділу Держгеокадастру у Петрівському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 06.04.2016 року № 29-28-99.1-517/15 про надання інформації, де зазначено, що згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі (розділ 4-записи державної реєстрації договорів оренди землі)…-зареєстровано договір оренди від 02.03.2005 року за №209 укладеного між ОСОБА_2 та ПСП «Богнер» на земельну ділянку площею 6,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на 5 років на території Богданівської сільської ради. (а.с.73).

Тому посилання представника відповідача що ніякий договір оренди землі між сторонами в 2005 році не укладався є безпідставними, заперечується вищезазначеним листом відділу Держгеокадастру у Петрівському районі від 06.04.2016 року № 29-28-99.1-517/15.

Також посилання відповідача на ту обставину, що не міг договір в усній формі бути продовжений строком на 5 років, так як це протирічить законодавству, не є обґрунтованими, оскільки, як встановлено, земельна ділянка площею 6,91 га, яка належить позивачеві, знаходилась у користуванні відповідача з 02.03.2005 року.

Встановлено, що позивач дійсно отримував орендну плату до 2015 року, так як вважав, що договір оренди від 02.03.2005 року, який було укладено строком на 5 років, було автоматично продовжено ще на 5 років.

Згідно з висновком судово - почеркознавчої експертизи №2350 від 11.01.2016 року, підпис, від імені ОСОБА_2 в договорі оренди землі від 02.06.2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП «Богнер», який зареєстрований 30.07.2010 року в Петрівському відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» за №33, який міститься на четвертому аркуші документа в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ», виконаний не самим ОСОБА_2 а іншою особою.(а.с.48-50).

Тобто, підписання договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним, що передбачено ст.ст.203,215 ЦПК України..

Суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні, що не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що судово - почеркознавча експертиза №2350 від 11.01.2016 року по справі, була призначена та проведена в порушення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. В зв'язку з тим, що при призначенні вказаної експертизи, яка була призначення в присутності представника відповідача, представником відповідача, як при призначенні вказаної експертизи так і після ознайомлення з її висновком не було заявлено клопотань з приводу того, що вказана експертиза є не належним та не допустимим доказом по справі. Крім цього, представником відповідача не було заявлено клопотання щодо призначення іншої додаткової чи повторної експертизи, або надання експертом, який проводив вказану експертизу, пояснень з приводу отримання її висновків.

Відповідно до ст..203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст..215 ЦК України недійсність правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" (далі - Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 18, 20 Закону).

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою.

Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_2, а тому суд дійшов правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом також установлено, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у вересні 2015 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Посилання ПСП «Богнер» на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, суд обґрунтовано визнав таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена і в Постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі за № 6-48цс15, яка має враховуватись судами загальної юрисдикції відповідно до ст..360-7 ЦПК України.

Звертає на себе увагу та обставина, що в даті спірного договору, та в акті про прийом-передачу земельної ділянки, яка надається в оренду є виправлення, які ніяким чином відповідачем не обумовлені(а.с.5,8)

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304,307,308,313- 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Богнер»- відхилити

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 7 квітня 2016 року-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча суддя : В.А. Франко

Судді : І.М. Белінська

О.І. Чельник