Справа № 743/200/16-ц
Провадження № 2/743/92/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В.

при секретарі Воєдило О.В.,

за участю: позивача за первісним - відповідача за зустрічним позовами ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача за первісним - позивача за зустрічним позовами ОСОБА_3, його представника - адвоката ОСОБА_4, представника третьої особи органу опіки та піклування - служби в справах дітей Ріпкинської райдержадміністрації - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Ріпкинської районної державної адміністрації, третя особа - служба у справах дітей Ріпкинської райдержадміністрації Чернігівської області, про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Ріпкинської райдержадміністрації Чернігівської області, про визначення місця проживання дітей, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та Ріпкинської районної державної адміністрації з вимогами про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розлучення з відповідачем, позивач з смт. Радуль Ріпкинського району переїхала з дітьми на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_3. У с. Новоукраїнське позивач придбала у власність будинок, діти були влаштовані в Новоукраїнську ЗОШ. Позивач працює, займається підприємницькою діяльністю. Весь час окремого проживання з відповідачем, останній спілкувався з дітьми, забираючи їх на вихідні до смт. Радуль. Коли позивач заявила вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, то відповідач почав їй погрожувати тим, що забере дітей, а її позбавить батьківських прав. 25 грудня 2015 року відповідач приїхав у с. Новоукраїнське зі своєю матірю та матірю позивачки, побили її та насильно забрали дітей у смт. Радуль, де діти проживають до цього часу. Позивач зазначає, що діти приїздять до неї в с. Новоукраїнське, але вони пригнічені, майже не розмовляють. На думку позивача, дітей відпускають до неї в гості за умови, що вони повернуться до смт. Радуль. Отже на її думку, діти утримуються відповідачем за допомогою психологічного насильства. На час звернення до суду позивачці було відомо про те, що діти не проживають разом з відповідачем, а окремо з бабусями ОСОБА_7 з матірю позивача, а ОСОБА_6 з матірю відповідача. У звязку з цим позивач зверталася до органу опіки та піклування - служби в справах дітей Ріпкинської райдержадміністрації з заявою про визначення місця проживання дітей. Оскільки відповідач, забираючи дітей не мав наміру з ними проживати та піклуватися про них, а переклав ці обовязки на бабусь дітей, то позивач просить визначити місце проживання дітей разом з нею.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 з аналогічними вимогами - про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що малолітні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6, після розірвання шлюбу з відповідачкою за зустрічним позовом, залишилися проживати з нею, а згодом переїхали до с. Новоукраїнське Ріпкинського району. Він періодично, за погодженням з ОСОБА_1, забирав дітей на вихідні до смт. Радуль. Діти неодноразово просили його забрати їх на постійне місце проживання до смт. Радуль, оскільки їх мати стала співмешкати з іншим чоловіком, а діти не бажали проживати в одному будинку разом з ним. 25 грудня 2015 року позивач за зустрічним позовом в черговий раз забрав дітей на канікули, після чого діти відмовилися повертатися до с. Новоукраїнське до матері і проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4. Діти навчаються у Радульській ЗОШ, де вони починали своє навчання та мають друзів. Діти отримують належну опіку, турботу та матеріальне забезпечення. Жодних перешкод для спілкування дітей з матірю він не створює, діти, за бажанням, їздять до матері у с. Новоукраїнське на вихідні. Він позитивно характеризується за місцем проживання, має роботу у рибному господарстві, а також зареєстрований як ФОП. Весь час проживання дітей з матірю він матеріально утримував їх, піклувався. Він має у власності сучасний будинок, облаштований всіма зручностями, алкогольними напоями не зловживає, характеризується позитивно. Крім того, діти виявляють бажання проживати саме разом з ним. У звязку з цим просив визначити місце проживання дітей з ним.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом відповідач за зустрічним ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги первісного позову. Зустрічний позов не визнала повністю. На обґрунтування позову додала, що вважає, що діти повинні проживати разом з матірю. Вона створила їм належні умови, піклувалася про них. На її думку, діти утримуються відповідачем силоміць, налаштовуються проти неї, а також підкупаються коштовними подарунками. З 25.12.2015 року діти проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4 з бабусями. Вона намагалася один раз в січні 2016 року за допомогою своїх знайомих забрати дітей від відповідача, але у дітей була істерика, діти відмовилися їхати з нею. Коли діти проживали з нею в с. Новоукраїнське, то вона їм не забороняла спілкуватися з батьком та з бабусями. Діти навчалися у школі, ОСОБА_7 відвідував секцію тенісу. В кінці 2015 року у неї зявився співмешканець, який став проживати спільно з ними у її будинку. 25.12.2015 року, за дітьми приїхали бабусі та батько, вона не бажала, щоб діти їхали у смт. Радуль. Між нею та її матірю відбулася сварка. Діти також розхвилювалися, але до смт. Радуль поїхали. Після канікул вона телефонувала та питала, чому діти не повертаються, але вони нічого не казали. При цьому діти не просилися до неї додому і не скаржилися. З того часу діти приїжджають до неї на канікули, але не залишаються. Один раз, коли ОСОБА_7 та ОСОБА_6 приїхали до неї, вона відвезла їх до психолога, але у дітей сталася істерика, вони категорично відмовилися спілкуватися з психологом. Максима заспокоїти не змогла, тому телефонувала батькові відповідачу за первісним позовом. Максим хвилювався, що не повернеться до смт. Радуль. Вважає, що на дітей впливають дорослі, а саме бабусі. Також зауважила, що діти проживають окремо з бабусями, а з батьком вони проживати не забажають. Просила задовольнити її позовні вимоги, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник позивача за первісним позовом також підтримала позовні вимоги, просила задовольнити з підстав викладених в позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Суть заперечень зводиться до того, що діти повинні проживати з батьками, а не з бабусями. На час розгляду справи їм відомо, що діти проживають окремо з бабусями, матерями позивачки та відповідача.

Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнав вимог первісного позову, підтримав зустрічний позов. До обґрунтування свого позову додав, що він дітей силоміць не забирав від матері. Навпаки, наприкінці грудня 2015 року діти почали телефонувати йому та бабусям з проханням забрати їх до смт. Радуль на постійне місце проживання. Вони навіть пропонували забрати їх так, щоб про це не знала їх мати. На це він не погодився, та казав дітям, що так робити не можна, обіцяв їх забрати на канікули. 25 грудня 2015 року у дітей в школі було новорічне свято і бабусі, як завжди, зробили для дітей карнавальні костюми. Він, його мати та мати позивачки приїхали на це свято і після свята повинні були їхати з ОСОБА_7 та Дашею у смт. Радуль. З невідомих для нього причин, ОСОБА_1 після свята заборонила дітям їхати в смт. Радуль, потім вчинила сварку зі своєю матірю ОСОБА_8 Оскільки діти були налаштовані їхати до смт. Радуль, то діти плакали. Все ж таки вони поїхали. Після канікул син та дочка відмовилися повертатися в с. Новоукраїнське до матері. В січні ОСОБА_1 ввечері приїхала до смт. Радуль. У будинок увійшла вона та якісь невідомі люди. Даша була настільки налякана, що по мобільному телефону викликала поліцію. ОСОБА_1 в ультимативній формі вимагала від дітей їхати з нею, погрожувала, що у випадку їх відмови, вони її більше не побачать. Діти категорично відмовлялися їхати і не поїхали. З того часу ОСОБА_8 постійно боїться, що ОСОБА_1 приїде його забирати до себе. У ОСОБА_8 є захворювання енурез. Лікар рекомендував залишити дитину там, де вона більш комфортно себе почуває, щоб закріпити стан покращення. Таким місцем виявився будинок його бабусі - ОСОБА_8, де захворювання майже не проявляється. У всіх інших місцях захворювання загострюється, ОСОБА_8 потім дуже ніяково себе почуває. Даша часто буває у іншої бабусі ОСОБА_9, ходить туди ночувати, коли він працює вночі. ОСОБА_1 він пропонував залишитися з дітьми проживати в їх будинку, але вона відмовилася. На даний час ОСОБА_6 майже кожні вихідні їздить до матері, а ОСОБА_8 відмовляється. Погодився поїхати до матері лише 14.03.2016 року, коли був її день народження. Він вважає, що дітям буде краще в смт. Радуль, оскільки для них створюються всі необхідні умови, тобто все робиться для дітей. Просив задовольнити його позов та визначити місце проживання дітей з ним.

Представник відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову. Вважає, що підлягає задоволенню зустрічний з підстав, викладених в ньому.

Представник третьої особи служби в справах дітей Ріпкинської райдержадміністрації в судовому засіданні просила прийняти рішення з врахуванням найкращого забезпечення інтересів та прихильності дітей, а також їх думки щодо проживання з одним з батьків. Також додала, що питання щодо визначення місця проживання дітей вирішувалося на засіданні спеціально створеної комісії із залученням психолога. Згідно висновку психолога, діти більше схильні до батька і бажають проживати з ним.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 директор Новоукраїнської ЗОШ в суді показала, що з 1 вересня 2015 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 навчалися у цій школі. ОСОБА_1 активно приймала участь у виховному процесі, була членом батьківського комітету школи. Діти були охайні, домашні завдання виконували. Їй невідомо про те, щоб діти виявляли бажання переїхати в смт. Радуль. Їй невідомо про те, щоб батько ОСОБА_3 цікавився навчанням дітей. Бабусі дітей регулярно телефонували до школи. Діти дійсно у Новоукраїнській школі стали отримувати нижчі оцінки, але на її думку, це повязано з тим, що в Радульській школі їм завищували оцінки.

Свідок ОСОБА_9 мати ОСОБА_3 в суді показала, що вона ростила ОСОБА_6 майже з народження. Коли ОСОБА_1 переїжджала в с. Новоукраїнське, то свідок просила її залишити дітей навчатися в Радульській школі. Вважає, що ОСОБА_1 забрала дітей «на зло». На її думку, мати дітей не в повній мірі піклується про дітей. Зокрема, Дашу вона не відвезла до хірурга на огляд, хоча це було необхідно. З грудня 2015 року ОСОБА_6 постійно телефонувала та просила забрати їх до смт. Радуль. Дітям не подобалось, що у ОСОБА_1 зявлялися співмешканці. Вона та ОСОБА_8 кожного року готували дітям новорічні костюми, у 2015 році також. Їй відомо зі слів дітей, що ОСОБА_1 з ними грубо спілкується. Взагалі на її думку, у дітей відсутня привязаність до матері, а у неї до дітей. Саме тому діти не бажають жити з нею. Батько дітей матеріально забезпечує, піклується про них, проводить з ними багато часу. Влітку батько возить їх на море, до аквапарку, водить на пляж. У смт. Радуль у дітей багато друзів, бабусі, які піклуються про них. Діти часто ночують у бабусь, тому що ОСОБА_3 іноді працює в нічний час, він рибалка. Ніхто дітей від матері не забирав, вони самі виявили таке бажання - жити з батьком у смт. Радуль.

Допитана судом свідок ОСОБА_8 мати позивачки за первісним позовом, суду показала, що ОСОБА_8 з народження проживає з нею. У ОСОБА_8 енурез, який не проявляється лише в її будинку, тому що дитина почуває себе комфортно і захищено. Дітям більш зручно проживати в смт. Радуль, де вони народилися та росли. У школі у них багато друзів. Бабусі про них піклуються. Будинок у ОСОБА_3 обладнаний всіма зручностями, у дітей належне матеріальне забезпечення. ОСОБА_3 піклується про дітей. Максим та Даша не бажали і не бажають їхати в с. Новоукраїнське, їм там не подобається, зокрема й тому, що у їх матері періодично зявляються співмешканці, яких вони не приймають. У грудні 2015 року ОСОБА_6 почала телефонувати та проситися до смт. Радуль, до батька. 25.12.2015 року насильно дітей не забирали, вони самі бажали їхати до батька. ОСОБА_1 вчинила сварку біля машини, лаялася, нецензурно висловлювалася. Оскільки ОСОБА_1 її ображала, то вона дала їй ляпаса. Діти поїхали в смт. Радуль добровільно, їх ніхто не примушував.

Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Принципом 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, прийнятій резолюцією Генеральної Асамблеї ООН, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матірю.

Поряд з цим, зазначена Декларація не являється міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України «Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи у сфері забезпечення прав дитини і носить виключно рекомендаційний характер під час формування внутрішнього законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27.02.1991 року, яка є частиною законодавства України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, Конвенцією про права дитини закріплено принцип рівності прав і обовязків обох батьків відносно дитини. Вказаний принцип знайшов своє відображення у національному сімейному законодавстві.

Так, у відповідності до ст. 140 Сімейного кодексу України (далі СК), мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Частина 161 СК України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування, судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3, після розірвання шлюбу проживають окремо та є батьками двох малолітніх дітей ОСОБА_7, (свідоцтво про народження серії І-ЕЛ №174265) та ОСОБА_7 Дар?ї Олександрівни, (свідоцтво про народження серії І-ЕЛ №174264).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за місцем проживання характеризуються позитивно, обидва створили належні умови для проживання дітей та їх всебічного розвитку, що підтверджено актами про житлово побутові умови.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають дохід, а саме, займаються підприємницькою діяльністю, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію їх фізичними особами-підприємцями.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належно виконують свої батьківські обовязки.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають рівні можливості забезпечити належне утримання та виховання дітей.

В звязку з цим, з метою зясування згоди дітей щодо проживання з одним з батьків судом були опитані в судовому засіданні з участю психолога малолітні ОСОБА_3 Дар?я та ОСОБА_7.

Діти ствердно виявили бажання проживати з батьком - ОСОБА_3 за адресою: Чернігівська область, Ріпкинський район, смт. Радуль по вул. Чапаєва, буд.5а. При цьому пояснили, що вони останній часом проживають разом з батьком. Інколи до них приходять ночувати бабусі, коли батько вночі на роботі. Умови проживання в батька їх більше влаштовують, будинок має всі необхідні зручності. Крім того, вони звикли до місцевості та бажають навчатися в Радульській школі, де мають безліч друзів. Дітям подобається присутність у безпосередній близькості бабусь, які дуже ними опікуються. При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 висловилися з приводу того, що вони люблять маму, але бажають їздити до неї в гості. Переїжджати у с. Новоукраїнське та жити з нею постійно не бажають категорично.

Психолог ОСОБА_11 після опитування дітей підтвердила, що це власне бажання дітей, висловлене ними вільно, без будь якого впливу. Також додала, що вона раніше спілкувалася з цими дітьми, а саме, безпосередньо після початку конфлікту між батьками щодо місця проживання цих дітей. З того часу діти стали більш спокійними, відкритими, стали поводити себе більш вільно. Тобто на її думку, повернення дітей у комфортну для них обстановку, а саме, до смт. Радуль, мало позитивний вплив на них. На її думку, як раніше, так і в судовому засіданні, діти виявляють більшу прихильність до батька.

Враховуючи наведене, суд, виходячи з найкращого забезпечення інтересів дітей та їх згоди жити з батьком, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 Дар?ї Олександрівни, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком за його місцем проживання.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_1 Дар?ї Олександрівни, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю задоволенню не підлягають.

З ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 208, 209, 215 - 218, 224, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей з матірю відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з батьком задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, за місцем його проживання.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений при зверненні до суду 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 21 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд.

Повний текст рішення виготовлений 30 травня 2016 року.

Головуюча О.В. Павленко