Справа № 6-85/11 Головуючий у І інстанції Лисюк О. Д.
Провадження № 22-ц/780/6274/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 01.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 грудня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 08 грудня 2011 року у справі за поданням заступника начальника відділу Державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року заступник начальника відділу ДВС Баришівського районного управління юстиції Київської області звернувся до суду із вказаним вище поданням, яке мотивував тим, що на примусовому виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом № 6-2393/10, виданим Новозаводським районним судом м.Чернігова 30 грудня 2010 року про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» коштів в розмірі 191722,20 грн. 18 квітня 2011 року відкрите виконавче провадження, однак боржник рішення не виконує, борг не сплачує, приховує належний йому на праві власності автомобіль «Тойота Корола» р.н.АІ9678ВТ, на який державним виконавцем накладено арешт. Посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, просив обмежити право ОСОБА_2 на право виїзд за кордон.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 08 грудня 2011 року подання державного виконавця задоволено, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду з України за кордон ОСОБА_2

Не погоджуючись із ухвалою боржник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скаргу мотивує тим, що він не ухиляється від виконання судового рішення і такі докази у справі відсутні.

Роглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ст.3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника -фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що судове рішення боржником ОСОБА_2 в добровільному порядку не виконується, а відтак є передбачені законом підстави для тимчасово обмеження боржника у праві виїзду з України.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та зроблені в результаті неповного зясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної і необгрунтованої ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що 18 квітня 2011 року заступником начальника відділу ДВС Баришівського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 6-2393, виданим 30 грудня 2010 року Новозаводським районним судом м.Чернігова про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк»боргу за кредитним договором в розмірі 191722,20 грн.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

За змістом даної норми підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, яке полягає у вчиненні боржником дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, в тому числі і безпідставна неявка на виклики державного виконавця.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Отже, поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини, непереборної сили, події тощо (узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, виконане Верховним Судом України 01 лютого 2013 року).

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Суд уваги на вказані вимоги закону не звернув та не зясував чи ухиляється боржник від виконання зобовязання, а якщо ухиляється, то в чому це полягає і якими доказами це стверджується.

Зі справи вбачається, що державний виконавець додав до подання лише копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 квітня 2011 року та копію виконавого листа.

Суд залишив поза увагою те, що звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду з України державний виконавеь не надав доказів на підтвердження тих обставин, що ним чинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу, в тому числі не надано доказів на підтвердження отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та ухилення останнього від виконання рішення.

У справі відсутні докази, що боржник повідомлявся державним виконавцем про наявність боргу чи викликався до ВДВС із врученням викликів, проте не зявлявся, що б свідчило про його ухилення.

Згідно вимог ст.3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішується за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу виконавчої служби.

Вирішуючи питання, суд не звернув уваги, що подання державного виконавця не погоджене з начальником відділу виконавчої служби.

Крім того, відповідно до приписів ст.3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Проте справа розглянута за відсутності державного виконавця, що є порушенням норм процесуального права, бо згідно ст.3771 ЦПК України справа має розглядатися за участю державного виконавця, який і має доводити суду обгрунтованість та підставність свого подання.

Вказані порушення потягли неповне зясування судом всіх обставин справи, які є важливими, поскільки йдеться про обмеження прав громадянина на вільне пересування, що гарантовані Конституцією України.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що обмеження у праві виїзду з України ОСОБА_2 було застосовано судом першої інстанції передчасно та без належного з'ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці згідно вимог закону при вирішенні подання.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає до скасування, а справа направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Ухвалу ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 08 грудня 2011 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку згідно ст.324 ЦПК України не підлягає.

Головуючий

Судді: