Єдиний унікальний номер: 378/76/16-ц
Провадження № 2/378/44/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Карабань З.І.,

позивача: ОСОБА_1,

її представника: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1, посилаючись на те, що 29 квітня 2014 року маючи на меті укласти з відповідачем договір купівлі-продажу ? частини будинку, розташованого по вул. Котовського, 2/1 в смт. Ставище Київської області за 100000 грн., надала останній завдаток у розмірі 35000 грн. та заселилася у вказану частину будинку. В подальшому укладення договору купівлі-продажу вищезазначеної частини будинку не відбулося в звязку із тим, що у неї не було решти грошових коштів. На підтвердження того, що гроші були передані відповідачу є розписка, написана позивачем при свідкові ОСОБА_4 та підписана відповідачем.

Проживаючи в будинку, вона за власні кошти зробила ремонт та провела воду в будинок, сплачувала рахунки за комунальні послуги.

Згідно рішення Ставищенського районного суду від 22.09.2015 року, її було виселено із будинку. Після цього, відповідач повернула їй кошти в розмірі 5000 гривень, а решту відмовилась повертати мотивуючи це тим, що це плата за її проживання у вказаному будинку.

Вважає, що оскільки договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було, а договір завдатку не укладався письмово, передана сума в розмірі 35000 грн. є авансом, який підлягає поверненню. У випадках, коли не було укладено ні договору купівлі-продажу, ані завдатку, - має місце безпідставне набуття майна (коштів).

Позивач просив суд стягнути із відповідача на її користь кошти в сумі 30000 грн. та суму сплаченого нею судового збору в сумі 551,21 коп.

В судовому засданні представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, просить суд стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі 20000 гривень (а. с. 65).

Позивач та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві позивачем. Допитана в якості свідка позивач суду показала, що вона 29 квітня 2014 року передала ОСОБА_3 в присутності свідка ОСОБА_4 в рахунок оплати коштів за придбання житлового будинку по вул. Котовського в смт. Ставище кошти в сумі 25000 грн. в приміщенні цього будинку, а остання передала їй ключ від даного будинку. Вони усно домовились про купівлю-продаж даного будинку за 100000 грн., ОСОБА_3 особисто написала розписку про передачу коштів на вказану суму і підписалась в ній. Свій підпис в розписці також поставила вона та свідок. ОСОБА_3 говорила, що правовстановлюючі документи на будинок ще не готові, і їх буди отримувати її батько.

Відповідач в судове засідання не прибула, незважаючи на те, що запрошувалась судом для дачі особистих пояснень по даній справі, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки надані суду розписки не є належними і допустимими доказами передачі їй будь-яких коштів та їх розміру, просить справу розглядати без її участі. Також відповідач подала до суду заяву від 26 лютого 2016 року, в якій зазначає, що під розпискою від 29 квітня 2014 року ОСОБА_1 вона підписувалась. Тобто, вона визнає свій підпис під наданою суду розпискою ОСОБА_1. Справу просить розглядати у її відсутність.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що весною 2014 року при ній ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 в рахунок оплати коштів за придбання житлового будинку по вул. Котовського в смт. Ставище кошти в сумі 25000 грн. в приміщенні цього будинку, а остання передала ОСОБА_1 ключ від даного будинку. ОСОБА_3 особисто написала розписку про передачу коштів на вказану суму і підписалась в ній. Свій підпис в розписці також поставила і вона. ОСОБА_3 говорила, що правовстановлюючі документи на будинок ще не готові, і їх буди отримувати її батько.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її покази як свідка, пояснення представника позивача, покази свідка ОСОБА_4 та дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 29 квітня 2014 року на підставі розписки від 29 квітня 2014 року позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 25000 грн., зазначивши в розписці, що кошти дані як завдаток за будинок, розташований по вул. Котовського, 2/1 в смт. Ставище Київської області (а.с. 56).

Рішенням Ставищенського районного суду від 22 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виселення за місцем реєстрації (а. с. 64) встановлено, що в травні 2014 року позивач ОСОБА_5у відповідності до статті 98 Житлового Кодексу України дозволив тимчасове проживання відповідачки (тимчасового жильця) в належній йому 1/2 частині житлового будинку № 2/1 по вулиці Котовського в смт Ставище Ставищенського району Київської області. Право власності підтверджено свідоцтвом про право на спадщину та витягом про реєстрацію права власності. ОСОБА_1 вселилася в житло. Домовленість була усною і договору найму в формі передбаченій статтею 158 ЖК України не укладалося. Відповідачкою не надано суду ніяких доказів того, що вона поселялася в будинок з подальшим наміром його викупити та про те, що вона сплатила частину його вартості ОСОБА_5.

Вказаним рішенням, яке набрало законної сили 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 було виселено з вказаного будинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до змісту вищевказаної розписки (а. с. 56) відповідач ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 при свідку ОСОБА_4 25000 грн. завдатку за вищевказану частину будинку.

Слід зазначити, що розписка, саме як документ, не передбачена цивільним законодавством України, проте, вона є волевиявленням особи щодо вчинення певних дій та враховується як письмове підтвердження будь-якого правочину, вчиненого особою.

Як зазначено вище, власником ? частини даного будинку є ОСОБА_5, а не відповідач ОСОБА_3. Свідок ОСОБА_4 та допитана як свідок позивач суду показали, що ОСОБА_3 є дочкою власника будинку ОСОБА_5

Як зазначено в позові та як показала суду в своїх показаннях допитана в якості свідка позивач, в подальшому договір купівлі-продажу вищезазначеної частини будинку, так і не було укладено.

Відповідач, заперечуючи проти позову в письмовій заяві, просить відмовити в задоволенні позову, оскільки надані суду розписки не є належними і допустимими доказами передачі їй будь-яких коштів та їх розміру, тобто не визнає факту отримання від позивача коштів за цими розписками. Разом з тим, відповідач своєю заявою від 26 лютого 2016 року підтвердила, що під розпискою від 29 квітня 2014 року ОСОБА_1 вона підписувалась та визнала свій підпис під наданою суду розпискою ОСОБА_1 (а. с. 61).

Позивач на підтвердження своїх вимог посилається також на розписку від 2 вересня 2015 року (а.с. 57), в тексті якої вказано, що вона ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_3 5000 гривень, які вона передавала останній при свідку ОСОБА_4 29 квітня 2014 року як аванс за вищевказаний будинок. Проте, вказана розписка містить лише підпис ОСОБА_1

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

З аналізу ст. 570 ЦК України витікає, що завдатком може забезпечуватися тільки зобовязання, які виникають з договорів. Відповідно він не може використовуватися для забезпечення деліктних зобов'язань, що виникають внаслідок безпідставного збагачення. Завдатком може бути забезпечене тільки виконання грошового зобов'язання. Цей висновок випливає з положення про те, що завдаток видається відповідній стороні в договірному зобовязанні у рахунок належних з неї платежів. Завдаток за своєю суттю є двостороннім в тому розумінні, що він опосередковує відносини тільки боржника і кредитора. Можливість надання завдатку третій особі, яка не бере участі в основному зобов'язанні законодавчо не передбачена.

Таким чином, беручи до уваги те, що як пояснили у судовому засіданні позивач та її представник, відповідач ОСОБА_3 не є власником вищевказаного будинку, довіреності на її імя власник ОСОБА_5 не видавав, суд приходить до висновку, що відповідач не могла бути стороною договору купівлі-продажу даного будинку (його частини).

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином враховуючи, що ОСОБА_3 на час написання вищевказаної розписки від 29 квітня 2014 року не була власником житлового будинку № 2/1 по вулиці Котовського в смт Ставище, у матеріалах справи є оригінал вищевказаної розписки від 29 квітня 2014 року про передачу позивачем відповідачу 25000 грн. (а. с. 56), факт передачі вказаних коштів підтвердили в судовому засіданні в своїх показаннях свідок ОСОБА_4 і допитана в якості свідка позивачка ОСОБА_1, та з урахуванням показань останньої про повернення їй ОСОБА_3 лише 5000 грн., суд приходить до висновку, що відповідачем дійсно були отримані без достатньої правової підстави кошти в сумі 25000 грн., сума у розмірі 20000 грн. позивачу не повернута, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_3 у судовому порядку, як така, що нанабута нею без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути також судовий збір в сумі 551 грн. 21 коп.

На підставі ст.ст. 570, 571, 1212 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, жительки смт. Ставище вул. Березняківська, 6 Київської області, на користь ОСОБА_1, жительки смт. Ставище вул. Котовського, 2/1 Київської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 20000 (двадцять тисяч) гривень як безпідставно отриманих та судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 21 копійка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення виготовлено 11 березня 2016 року.

Суддя Н. М. Марущак