У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЗакропивногоО.В., Коротуна В.М., Нагорняка В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області, третя особа - Гіркополонківська сільська рада, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та відновлення меж земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю належить земельна ділянка площею 2,01 га, кадастровий номер НОМЕР_1. В березні 2015 року при отриманні витягу в реєстраційній службі Луцького району йому стало відомо, що на межі його земельної ділянки накладено межі земельних ділянок відповідачів. Посилаючись на те, що державні акти на право власності на земельні ділянки відповідачів порушують його право користуватися та розпоряджатися належною йому на праві власності земельною ділянкою, просив суд позов задовольнити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт НОМЕР_2 від 28 липня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га, для ведення особистого селянського господарства, виданий ОСОБА_5 на підставі рішення сесії місцевої ради 29/6 від 26 вересня 2008 року, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3.

Визнано недійсним державний акт НОМЕР_4 від 10 серпня 2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2265 га, для ведення особистого селянського господарства виданий ОСОБА_6 на підставі рішення сесії Гіркополонківської сільської ради № 7/21 від 22 грудня 2006 року, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5.

В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності НОМЕР_6 від 21 листопада 2001 року, виданого Гіркополонківською сільською радою на підставі рішення від 14 листопада 2001 року №19/3 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 52 належить земельна ділянка площею 2,01 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гіркополонківської сільської ради Луцького району, кадастровий номер НОМЕР_1.

Згідно з додатком № 4 до рішення Гіркополонківської сільської ради від 14 листопада 2001 року № 19/3 в списку колишніх членів КСП «Прогрес», які мають право на отримання земельної частки (паю), під № 1 вказаний ОСОБА_4, житель с. Гірка Полонка, його земельна ділянка на схемі розподілу земельних ділянок під № 1.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19 листопада 2014 року державна реєстрація права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 проведена 21 листопада 2001 року, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, не зареєстровані.

За нормами ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що на ділянку ОСОБА_4 повністю накладаються земельні ділянки відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Крім того, їх земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту с. Гірка Полонка і станом на 2006-2008 роки сільська рада не вправі була приймати рішення щодо передачі ділянок у власність громадян за межами населених пунктів.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Закропивний О.В. Коротун В.М. Нагорняк В.А.