Справа № 546/279/15-ц
Номер провадження 2/546/159/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року селище Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Горулька О.М.

при секретарі - Гудзенко С.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами обєктом спільної сумісної власності, визнання договору дарування обєкта нерухомості недійсним і скасування його державної реєстрації, визнання за ним права власності на частку в домоволодінні з припиненням права спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить: визнати житловий будинок № 30 з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташований по вул. Сковороди в с-щі Решетилівка Полтавської області, обєктом спільної сумісної власності його та відповідачки ОСОБА_4, як подружжя; визнати недійсним договір дарування спірного житлового будинку від 22.04.2014 року, укладеного між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та скасувати його державну реєстрацію; здійснити розподіл спірного домоволодіння шляхом визнання за ним права власності на ? частку цього домоволодіння та припинення права спільної сумісної власності на нього.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 1986 року по грудень 2013 року він та відповідачка ОСОБА_4 проживали однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Протягом цього часу ними за спільні кошти було придбано спірне домоволодіння. Крім того в період спільного проживання за спільні кошти та спільними зусиллями в цьому домоволодінні було здійснено значні поліпшення, внаслідок чого його вартість істотно збільшилася.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав і суду пояснив, що у лютому 1986 року відповідачка ОСОБА_4 перейшла до нього жити, і з тих пір вони почали проживати разом як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Спочатку вони проживали в його квартирі по вул. Жовтнева в с-щі Решетилівка, а потім колишній чоловік відповідачки запропонував їй купити у нього зазначений вище спірний житловий будинок, на що вона погодилася. Він особисто дав відповідачці на придбання цього будинку 1400 крб. У квітні 1986 року вони з відповідачкою перейшли проживати до цього будинку. Разом вони проживали до грудня 2013 року. За цей час за спільні кошти та спільними зусиллями, в тому числі і з використанням його особистої праці в цьому домоволодінні було здійснено ряд поліпшень, а саме: розділено перегородками дві кімнати; облаштовано ванну кімнату; стелю в деяких кімнатах оздоблено пластиковими панелями; підлогу в коридорі та стіни у ванній кімнаті облицьовано керамічною плиткою; замінені вхідні двері та вікна; будинок по фасаду утеплено пінопластом та оштукатурено декоративною штукатуркою; утеплено тирсою горище; замінено навіс над вхідними дверима; замінено опалювальний котел; здійснено прибудови «б», «б2», «б3»; збудовано гараж; козирьок під дахом підбито пластиком; здійснено газифікацію будинку; здійснено заміну дверей у погребі; в літній кухні піч з твердого палива переобладнано на газове опалення; облаштовано пластикову систему водовідводу від даху будинку; встановлено металеві опори під газоходи від котла опалювання. Крім того за цей час було придбано ряд предметів побутового вжитку. Згодом йому стало відомо, що відповідачка ОСОБА_4 подарувала відповідачеві ОСОБА_5 вказане вище спірне домоволодіння.

Представник позивача ОСОБА_3 позов підтримала.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала і суду пояснила, що спірний житловий будинок раніше був обєктом спільної сумісної власності її та її колишнього чоловіка ОСОБА_7 У 1985 році це домоволодіння між ними було розділено. З лютого 1986 року вона почала проживати разом з позивачем ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу, і вона вирішила купити у ОСОБА_7 належну йому ? частку цього домоволодіння. Купівлю у ОСОБА_7 половини спірного домоволодіння вона здійснила за власні кошти, від допомоги позивача при цьому відмовилася, оскільки від жителів с-ща Решетилівка їй було відомо, що на той час у ОСОБА_1 були несплачені борги. Підтвердила факт здійснення поліпшень у домоволодінні, зазначених позивачем, в тому числі і з залученням найманої праці. Починаючи з 2002 року стосунки між нею та позивачем погіршилися, фактично сімї вже не було. У 2011 році вона почала відчувати потребу в сторонній допомозі, тому вирішила подарувати належний їй житловий будинок своєму синові ОСОБА_5 При укладанні договору дарування позивач ОСОБА_1 присутнім не був і його згода на укладення цього договору не отримувалася.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав і суду пояснив, що дійсно у спірному домоволодінні протягом часу спільного проживання позивача ОСОБА_1 та його матері ОСОБА_4 були здійснені поліпшення, в основному з використанням праці найманих працівників. Про майнові відносини між позивачем та його матірю йому нічого не відомо. У 2012 році його мати, порадившись із ним та з його братом, вирішила подарувати йому це домоволодіння. Договір дарування було укладено у квітні 2014 року.

Представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_6 вважає позов безпідставним.

Із матеріалів справи вбачається наступне: рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 07 липня 2014 року встановлено факт спільного проживання позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_4 однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1986 року по 2013 рік ( т.1 а.с. 8).

Обидві сторони визнали факт такого спільного проживання з лютого 1986 року по грудень 2013 року.

Рішенням Решетилівського районного народного суду Полтавської області від 15 липня 1985 року визнано право власності ОСОБА_4 на ? частку житлового будинку № 30, розташованого по вул. Сковороди в с-щі Решетилівка Полтавської області, та виділено їй цю частку житлового будинку в натурі. Іншу ? частку цього житлового будинку виділено в натурі ОСОБА_7М.(т.1 а.с. 53).

06 травня 1986 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори, згідно якого ОСОБА_7 продав ОСОБА_4 належну йому ? частку житлового будинку № 30, розташованого по вул. Сковороди в с-щі Решетилівка Полтавської області (т.1 а.с. 54-55).

22 квітня 2014 року відповідачка ОСОБА_4 за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори, подарувала зазначений вище спірний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами своєму синові відповідачеві ОСОБА_5 (т.1 а.с. 21), і з цього дня зареєстроване право власності відповідача ОСОБА_5 на цей обєкт нерухомості.

В листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1 звертався до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору дарування від 22.04.2014 року недійсним з підстав укладення його під час розгляду судом справи про встановлення факту його спільного проживання із ОСОБА_4 та фактичного неприйняття ОСОБА_5 цього будинку в дар.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 09.12.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 з цих підстав відмовлено (т.1 а.с. 56-57). Це рішення не змінене, не скасоване і набрало законної сили.

Крім того судом встановлено, і обома сторонами визнано, що за час спільного проживання позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу у спірному житловому будинку було здійснено наступні поліпшення: -

1)кімнату 1-3 (технічний паспорт від 07.05.1981 року) розділено перегородкою на приміщення 1-4 та 1-5 (технічний паспорт від 31.08.2011 року);

2)приміщення 1-6 (технічний паспорт від 07.05.1981 року) розділено перегородкою на приміщення 1-3 та 1-8 (технічний паспорт від 31.08.2011 року);

3)в приміщенні 1-4 (технічний паспорт від 31.08.2011 року) облаштовано ванну кімнату;

4)стелю в приміщеннях 1-1, 1-2 та 1-4(технічний паспорт від 31.08.2011 року) підбито пластиковими панелями;

5)стіни приміщення 1-4 облицьовано керамічною плиткою;

6)підлогу приміщення 1-1 замощено плиткою;

7)проведена заміна вхідних деревяних дверей будинку на нові двері;

8)стіни будинку утеплено пінопластом товщиною 50 мм та оштукатурено;

9)дах будинку пофарбовано;

10)горище будинку утеплено тирсою;

11)козирьок під дахом підбито пластиком;

12)замінено навіс над вхідними дверима будинку;

13)здійснено прибудови «б», «б2», «б3»;

14)в будинку деревяні вікна замінені на пластикові;

15)здійснено газифікацію будинку;

16)замінено котел опалювання в будинку;

17)збудовано гараж «Г»;

18)лицьова сторона огорожі №№ 1,2 замість деревяного штахетника замінена на металопрофіль;

19)здійснено заміну дверей в погребі;

20)в літній кухні піч переобладнано з твердого палива на газове опалення;

21)облаштовано металеві коньки на даху будинку;

22)облаштовано пластикову систему водовідводу від даху будинку:

23)встановлено металеві опори під газоходи від котла опалювання в житловому будинку.

Обома сторонами також визнано, що поліпшення, зазначені в пунктах 6-12,14,18,22 здійснено за період з січня 2004 року по грудень 2013 року, решта поліпшень були здійснені до січня 2004 року.

Згідно висновку експерта № 13/05/16 від 10.05.2016 року (т.2 а.с. 1-10) ринкова вартість домоволодіння № 30, розташованого по вул. Сковороди в с-щі Решетилівка Полтавської області, станом на час проведення експертизи становить 438000 грн.

Залишкова вартість поліпшень, здійснених за час спільного проживання сторін, з урахуванням зносу становить 140411 грн., що становить 39/100 частки від загальної вартості домоволодіння.

Залишкова вартість поліпшень, здійснених за період із січня 2004 року по грудень 2013 року становить 82775 грн., що становить 23/100 частки від загальної вартості домоволодіння.

Згідно ч. 1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст. 13 Кодексу про шлюб та сімю України, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у

державних органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною

сумісною власністю.

Статтею 25 цього Кодексу передбачено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, під час шлюбу суттєво збільшилося в своїй вартості внаслідок трудових чи грошових витрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 74 СК України на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Сімейний кодекс України введений в дію з 01 січня 2004 року.

Діючий до цієї дати Кодекс про шлюб та сімю України не передбачав можливості визнання судом спільною сумісною власністю майна жінки чи чоловіка, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, у разі суттєвого збільшення його вартості внаслідок трудових чи грошових витрат другої сторони або їх обох.

Таким чином, спільне проживання позивача ОСОБА_1 з відповідачкою ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу на момент придбання останньою ? частки спірного домоволодіння за договором купівлі-продажу від 06 травня 1986 року не є підставою для визнання за ним права власності на частку в домоволодінні та визнання цієї частки домоволодіння спільною сумісною власністю.

Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що ? частка спірного домоволодіння за договором купівлі-продажу від 06 травня 1986 року була придбана у спільну власність його та відповідачки ОСОБА_4, а також на підтвердження його участі коштами у придбанні цієї частки домоволодіння.

Інша ? частка спірного домоволодіння перебувала у власності ОСОБА_4 ще до початку її спільного проживання з позивачем.

З огляду на положення статті 25 Кодексу про шлюб та сімю України, діючого до 01 січня 2004 року, не можуть бути визнані спільною сумісною власністю подружжя поліпшення, здійснені у спірному домоволодінні цієї дати, тобто до дня набрання чинності Сімейним кодексом України, а тому не можуть бути враховані при визначенні розміру їх частки від загальної вартості домоволодіння, а підлягають врахуванню поліпшення, які здійснені сторонами у спірному домоволодінні за період з 01 січня 2004 року по грудень 2013 року. Одначе з урахуванням розміру їх частки по відношенню до загальної вартості домоволодіння, яка становить менш ніж ?, суд не може визнати їх суттєвим збільшенням вартості майна відповідачки, яке тягне за собою визнання домоволодіння № 30, розташованого по вул. Сковороди в с-щі Решетилівка Полтавської області, обєктом спільної сумісної власності.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання домоволодіння № 30, розташованого по вул. Сковороди в с-щі Решетилівка Полтавської області, обєктом спільної сумісної власності, визнання за ним права власності на ? частку цього домоволодіння і у звязку з цим припинення права спільної сумісної власності є безпідставними.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання недійсним договору дарування спірного житлового будинку від 22.04.2014 року, укладеного між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд виходить з наступного:

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 65 СК України:

1.Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

2.При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

3.Для укладення одним із подружжя договорів, що потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Аналіз досліджених в ході судового розгляду справи доказів дає підстави вважати, що при укладенні спірного договору дарування від 22.04.2014 року сторонами цього правочину не було допущено недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Оскільки спірне домоволодіння не є обєктом права спільної сумісної власності позивача та відповідачки ОСОБА_4, то його згода на укладення спірного договору дарування, передбачена ст. 65 СК України, не потрібна.

Зазначене свідчить про безпідставність позовних вимог про визнання недійсним договору дарування домоволодіння № 30, розташованого по вул. Сковороди в с-щі Решетилівка Полтавської області, від 22.04.2014 року, укладеного між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та скасування його державної реєстрації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 13, 22, 25 КпШС України, ст.ст. 60, 62, 65, 74 СК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд.

Головуючий :