Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №332/5416/13 Головуючий у 1 інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/778/1823/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Муссон»

на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2014 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «НЕОС БАНК» до ОСОБА_3, третя особа приватне підприємство «Муссон», про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого наразі є ПАТ «НЕОС БАНК», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ПП «Муссон», про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

В позові зазначено, що 05 жовтня 2007 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ПП «Муссон» було укладено кредитний договір №15/07, за умовами якого ПП «Муссон» отримало кредитну лінію у розмірі 1 млн.грн. на поповнення обігових коштів на строк до 04 жовтня 2013 року із сплатою відсотків у розмірі 25% річних. В забезпечення виконання зобовязання ПП «Муссон» за кредитним договором №15/07 між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №109/07 від 05 жовтня 2007 року, за яким з урахуванням внесених до нього змін додатковою угодою від 05 серпня 2009 року, в іпотеку передано житловий будинок у м. Запоріжжі, вул. Музейна, 27-а, загальною площею 101,4кв.м, розташований на земельній ділянці площею 537кв.м, заставною вартістю предмета іпотеки в розмірі 1 616 000 грн. Будинок належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. 28 травня 2008 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 56/08, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 500 тис. доларів США на термін до 28 травня 2018 року із сплатою відсотків в розмірі 15% за своєчасне погашення кредиту та 20 % річних у випадку несвоєчасного погашення щомісячних платежів. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 56/08 укладено іпотечний договір № 76/08 від 28 травня 2008 року, за яким в іпотеку передано житловий будинок у м. Запоріжжі, вул. Музейна, 27-а, загальною площею 101,4кв.м, розташований на земельній ділянці площею 537кв.м, заставною вартістю предмету іпотеки в розмірі 1 616 000 грн., а також іпотечний договір № 77/08 від 28 травня 2008 року, за яким в іпотеку передано адміністративно-побутовий комплекс літ. Н-3 у м. Запоріжжі, вул. Теплобудівна, 15, загальною площею 786, 9кв.м, заставною вартістю 3 058 048, 80грн, що належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу.

Позивач вказував, що боржники ПП «Муссон» та ОСОБА_3 допустили порушення виконання зобов'язань за кредитними договорами, внаслідок чого станом на 10 жовтня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі: за кредитним договором № 15/07 - 735 303,43грн.; за кредитним договором № 56/08 - 717 926,16 доларів США, що еквівалентно 5 239 247,88 грн. Відповідно до умов іпотечного договору №109/07 від 5 жовтня 2007 року, а також відповідно до умов іпотечних договорів № 76/08 від 28 травня 2008 року та № 77/08 від 28 травня 2008 року в рахунок погашення заборгованості банк просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ПАТ «Банк Кіпру» права власності на предмети іпотеки: житловий будинок у м. Запоріжжі, вул. Музейна, 27-а, загальною площею 101,4кв.м, розташований на земельній ділянці площею 537кв.м, заставною вартістю в розмірі 1 616 000грн, а також на адміністративно-побутовий комплекс літ. Н-3 у м. Запоріжжя, вул. Теплобудівна, 15, загальною площею 786,9кв. м, заставною вартістю 3 058 048, 80 грн., що належать ОСОБА_3 на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2014 року позов задоволено. Визнано за ПАТ «Банк Кіпру» право власності на наведені вище предмети іпотеки. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПП «Муссон» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

28 жовтня 2014 року ПАТ «Неос Банк» звернулося до суду з заявою про правонаступництво та заміну найменування ПАТ «Банк Кіпру» на ПАТ «НЕОС БАНК».

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції частково змінено: вказано по всьому тексту рішення після слів у всіх відмінках: «ПАТ «Банк Кіпру», та після слів у всіх відмінках «Публічне акціонерне товариство «Банк Кіпру» наступні слова: «правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «НЕОС БАНК».

Рішення суду першої інстанції скасовано в частині звернення стягнення шляхом визнання права власності на житловий будинок у м. Запоріжжі, вул. Музейна, 27-а, у задоволенні позову в цій частині відмовлено на підставі Закону України від 3 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПП «Муссон» ОСОБА_4, представника ПАТ «НЕОС БАНК» ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів в його неупередженості, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

05 жовтня 2007 року між Акціонерним Банком «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого на даний час є ПАТ «НЕОС БАНК» та ПП «Муссон» укладено Кредитний договір № 15/07. 05 серпня 2009 року між Банком та ПП «Муссон» укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 15/07. 02 липня 2010 року між Банком та ПП «Муссон» укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 15/07.

Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору № 15/07 (з урахуванням Додаткових угод до кредитного договору) Банк взяв на себе зобов'язання відкрити ПП «Муссон» кредитну лінію на поповнення обігових коштів в сумі 1 000 000грн. на строк до 04.10.2013, зі сплатою 25% річних.

ОСОБА_3 згідно пунктів 3.5. та 3.6. Кредитного договору № 15-07 зобов'язався здійснити погашення кредиту у сумах та строки, згідно встановленого в договорі графіку; сплачувати за користування кредитом проценти в розмірі 25% річних за строковий кредит та 30% річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. Проценти за кредит Позичальник зобов'язався сплачувати щомісячно до 27 числа шляхом внесення готівки до каси Банку або перерахування коштів на рахунок у безготівковій формі.

На адресу ПП «Муссон» банком неодноразово було направлені листи з вимогою усунути порушення умов Кредитного договору, проте, вони боржником залишені без виконання, у зв'язку з чим, станом на 09.10.2013 загальний розмір заборгованості ПП «Муссон» перед ПАТ «НЕОС БАНК» за Кредитним договором № 15/07 складає 735 303,43грн., у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - в сумі 610 000, 00 грн.; прострочена заборгованість за процентами по кредиту -120 845, 21 грн. Згідно розрахунку пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом складає - 4 458,22 грн.

Пунктом 3.2 Кредитного договору № 15/07 ПП «Муссон» зобов'язалось забезпечити повернення отриманих кредитів та процентів за користування ними, іпотекою, а саме, іпотечним договором № 109/07 від 05.10.2007.

На виконання умов Кредитного договору № 15/07 між Банком та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір № 109/07 від 05.10.2007 зареєстровано в реєстрі за № 2416.

05 серпня 2009 року між Банком та ПП «Муссон» укладено Додаткову угоду до Іпотечного договору № 109/07. 02 липня 2010 року між Банком та ПП «Муссон» укладено Додаткову угоду до Іпотечного договору № 109/07.

Іпотечним договором (з урахуванням додаткових угод) передбачено (п. 1. Іпотечного договору), що за Кредитним договором № 15/07 від ПП "Муссон" зобов'язане повернути Іпотекодержателю в строк до 04.10.2013 кошти в сумі 1 000 000грн., зі сплатою 25% річних.

У якості забезпечення за вищезазначеним Кредитним договором передається: реєстраційний номер: 1657715. Тип об'єкта: будинок жилий, Адреса об'єкта: м. Запоріжжя, вул. Музейна, 27-а.

28 травня 2008 року між Акціонерним Банком "АвтоЗАЗбанк", правонаступником якого є ПАТ «НЕОС БАНК» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 56/08. 25 липня 2009 року між Банком та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 56/08 від 28.05.2008. 21 вересня 2009 року між Банком та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 56/08 від 28.05.2008. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору № 15/07 (з урахуванням Додаткових угод до кредитного договору) Банк взяв на себе зобов'язання відкрити ОСОБА_3 кредитну лінію на поточні потреби в сумі 500 000 доларів США строком з 28.05.2008 до 25.05.2018, зі сплатою 15% річних.

ОСОБА_3 згідно пунктів 2.2.5. та 2.2.6. Кредитного договору № 56/08 (з урахуванням Додаткових угод №№1,2 до кредитного договору) зобов'язався здійснити погашення кредиту не пізніше 25.05.2017, згідно встановленого графіку, сплачувати за користування кредитом проценти в розмірі 15% річних за строковий кредит та 20% річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. Проценти за кредитом Позичальник зобов'язався сплачувати щомісячно до 27 числа шляхом внесення готівки до каси Банку або перерахування коштів на рахунок у безготівковій формі.

ОСОБА_3 були направлені листи з вимогою усунути порушення умов Кредитного договору, проте вимоги вказаних листі останній не виконав, у зв'язку з чим, станом на 10.10.2013 загальний розмір заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «НЕОС БАНК» складає 717 926,16 доларів США (5 239 247,88 грн.), у тому числі: залишок за кредитом - в сумі 311075,00 доларів США (2 486 422,48 грн.); прострочена заборгованість за кредитом - в сумі 166 383, 03 доларів США (1329899,56 грн.); нараховані проценти за кредитом - 3699,82 доларів США (29572,66 грн.); прострочені нараховані проценти за кредитом - 205 039,94 доларів США, (1638 884,24 грн.). Згідно розрахунку пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом складає -253 604, 86 грн.

Пунктом 2.2.2. Кредитного договору № 56/08 ОСОБА_3 зобов'язався забезпечити повернення отриманих кредитів та процентів за користування ними, іпотекою, а саме, нерухомим майном іпотечними договорами № 76/08 від 28.05.2008 та № 77/08 від 28.05.2008.

На виконання пункту 2.2.2. Кредитного договору № 56/08 між Банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 76/08 від 28.05.2008 зареєстровано в реєстрі за № 4756. 27 липня 2009 року між Банком та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду до Іпотечного договору № 76/08 від 28.05.2008.

Іпотечним договором (з урахуванням додаткової угоди) передбачено (п. 1. Іпотечного договору), що за Кредитним договором № 56/08 ОСОБА_3 зобов'язаний повернути Іпотекодержателю в строк до 25.05.2018 кошти в сумі 500 000, 00 дол. США, зі сплатою 15% річних.

За Кредитним договором № 56/08 ОСОБА_3 повторно в забезпечення вже своїх зобов'язань передав: реєстраційний номер: 1657715. Тип об'єкта: будинок жилий, адреса об'єкта: м. Запоріжжя, вул. Музейна, 27-а. Номер запису: 21206 в книзі 143. Загальна площа 101,4 м2. Площа земельної ділянки: 537 м2. Заставна вартість предмету іпотеки згідно умов договору - 1 616 000 грн.

Також, в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за Кредитним договором № 56/08 від 28 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір № 77/08 від 28.05.2008 зареєстровано в реєстрі за № 4754. 27 липня 2009 року між Банком та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду до Іпотечного договору № 77/08 від 28.05.2008.

Іпотечним договором (з урахуванням додаткової угоди) передбачено (п. 1. Іпотечного договору), що за Кредитним договором № 56/08 ОСОБА_3 зобов'язаний повернути Іпотекодержателю в строк до 25.05.2018 кошти в сумі 500 000, 00 дол. США, зі сплатою 15% річних.

У якості забезпечення за Кредитним договором № 56/08 передається: Реєстраційний номер: 20285214. Тип об'єкта: адміністративно-побутовий комплекс літ. Н-3, Адреса об'єкта: Запорізька обл. м. Запоріжжя, вул.. Теплобудівна, 15. Номер запису: 2190 в книзі 9. Загальна площа 786, 9 м2. Площа земельної ділянки: 47 914,0кв.м. Заставна вартість предмету іпотеки згідно умов договору - 3 058 048, 80 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Під час апеляційного розгляду колегія суддів вбачає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України щодо законності, обґрунтованості рішення суду, встановлення наявності обставин на підтвердження вимог і заперечень та застосування до спірних правовідносин належних норм матеріального права.

Колегія суддів вбачає підстави для застосування ч. 3 ст. 303 ЦПК України, за якою апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно ст. 572 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 590 Цивільного кодексу України, ст. 33 Закону «Про Іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Також, ст. 7 Закону «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Аналізуючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом визнання права власності на них за кредитором, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Умовами договорів іпотеки №15/07 між банком та ОСОБА_3, № 76/08 від 28 травня 2008 року, за яким в іпотеку передано житловий будинок у м. Запоріжжі, вул. Музейна, 27-а, договір № 77/08 від 28 травня 2008 року, за яким в іпотеку передано адміністративно-побутовий комплекс літ. Н-3 у м. Запоріжжі, вул. Теплобудівна, 15, не передбачено набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у порядку звернення стягнення за рішенням суду.

05 серпня 2009 року та 02 липня 2010 року до іпотечного договору № 109/07 сторонами укладені додаткові угоди, якими передбачено, що за кредитним договором № 15/07 ПП "Муссон" зобов'язане повернути Іпотекодержателю в термін до 04 жовтня 2013 року кошти в сумі 1 млн. грн зі сплатою 25 % річних. У разі невиконання зобов'язання іпотекодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним із наступних шляхів: переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, або шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або продажем іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки ( т. 1. а. с. 24, 25).

27 липня 2009 року до іпотечного договору № 76/08 сторонами укладено додаткову угоду, якою передбачено, що за кредитним договором № 56/08 ОСОБА_3 зобов'язується повернути Іпотекодержателю в термін до 25 травня 2018 року кошти в сумі 500 тис. доларів США зі сплатою 15 % річних.

За умовами договору іпотеки банк як іпотекодержатель у разі невиконання зобов'язання набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним із наступних шляхів: переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, або шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або продажем іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки. (т.1 а.с. 42).

28 липня 2007 року до іпотечного договору № 77/08 сторонами укладено додаткову угоду, якою передбачено, що за кредитним договором № 56/08 ОСОБА_3 зобов'язується повернути Іпотекодержателю в термін до 25 травня 2018 року кошти в сумі 500 тис. доларів США зі сплатою 15 % річних. За умовами договору іпотеки банк як іпотекодержатель у разі невиконання зобов'язання набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним із наступних шляхів: переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, або шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або продажем іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки (т.1 а.с. 44, 48).

З наведених умов вказаних договорів видно, що жодним з них не передбачено набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у порядку звернення стягнення за рішенням суду. а йдеться лише про позасудовий порядок вирішення спору.

Таким чином, відсутні підстави для набуття позивачем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду у справі за позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний висновок колегії суддів у порядку ст.360-7 ЦПК України ураховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 30.03.2016р. у справі №6-1851цс15.

Висновки і мотиви, з яких ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, взяті до уваги апеляційним судом під час нового апеляційного розгляду справи.

Зокрема, у відповідності до ч.4 ст.338 ЦПК України взятий до уваги, як обовязковий висновок ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо відсутності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок) застосуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому колегія суддів звертає увагу на неодноразове зазначення в ухвалі Вищого спеціалізованого чуду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2016 року на ті обставини, що вказаними договорами іпотеки передбачено, що банк набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання одним із наступних шляхів: переходом до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, або шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, або продажем іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки (т.1 а.с. 24,25, 44, 48).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в справі, яким рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «НЕОС БАНК» до ОСОБА_3, третя особа ПП «Муссон» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Муссон» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «НЕОС БАНК» до ОСОБА_3, третя особа приватне підприємство «Муссон», про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: