Справа № 462/7816/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/5289/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, представника відповідача ДНЗ «Львівське вище професійне художнє училище» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного навчального закладу «Львівське вище професійне художнє училище», з участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу і зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного навчального закладу «Львівське вище професійне художнє училище», з участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу і зобов'язання вчинити певні дії відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги. Вважає рішення помилковим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що розгляд позовної заяви носив чисто формальний характер, по суті позовна заява фактично не розглядалась, було порушено процедуру розгляду цивільних справ, а саме всупереч ст. 176 ЦПК України позивачу не надано можливості задати питання стороні відповідача, в суді не було представника третьої особи. Крім цього, зазначає, що всупереч клопотання позивача не було викликано в судове засідання директора училища ОСОБА_4, яка власне і видавала накази про розподіл педагогічного навантаження. Також, судом не витребувано головних документів про розподіл педагогічного навантаження на 2015-2016 навчальний рік - тарифікаційний список та наказ. Таким чином, суд не ознайомився з документом, який є в основі позовної заяви і фактично є предметом позову. Крім цього, є помилковим висновок суду про те, що позбавлення педагогічного навантаження ніяким чином не впливає на проходження чергової атестації. Судом не надано жодної оцінки зміні виробничих умов в училищі, позаяк навіть не витребувано документів, з яких би вбачалося чи відбулися будь-які зміни умов праці в будь-який бік.

В судове засідання третя особа не з'явилася однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що така особа належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляд справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.ст. 32, 103 КЗпП України, Закон України «Про професійно-технічну освіту», Інструкцію «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», що затверджена наказом Міністерства освіти України №102 від 15.04.1993 року, Постанову Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та відмовляючи в задоволенні позову, - виходив з того, що відповідно до наказу директора Державного навчального закладу «Львівське вище професійне художнє училище» від 1 вересня 2015 року позивачу ОСОБА_2 педагогічне навантаження викладача на 2015-2016 навчальний рік не встановлено. Розподіл педагогічного навантаження на 2015-2016 навчальний рік проведено адміністрацією Державного навчального закладу «Львівське вище професійне художнє училище» в межах її компетенції та відповідно до наданих їх повноважень. Припинення педагогічного навантаження позивача на 2015-2016 навчальний рік, яке відбулось до початку навчального року, на переконання суду, не є зміною істотних умов праці в розумінні ст. 32 КЗпП України, не потребує попередження працівника за два місяці та застосування норми ст. 103 КЗпП України, на яку покликається позивач, може мати місце лише у випадку зміни встановленого педагогічного навантаження саме протягом навчального року, без згоди працівника та нижче тарифної ставки. Судом не взято до уваги покликання позивача на те, що перерозподіл педагогічного навантаження на 2015-2016 навчальний рік здійснено з метою позбавлення його можливості пройти чергову атестацію, оскільки, згідно ст. 45 Закону України «Про професійно-технічну освіту» до педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів та установ професійно-технічної освіти належать керівники фізичного виховання. Вимоги до педагогічного працівника визначаються кваліфікаційною характеристикою, що затверджується центральним органом виконавчої влади. Для визначення відповідності педагогічного працівника займаній посаді, рівня його кваліфікації проводиться атестація. Періодичність обов'язкової атестації та порядок її проведення встановлюються виключно центральним органом виконавчої влади. Отже, не встановлення позивачу педагогічного навантаження на 2015-2016 навчальний рік, жодним чином не впливає на можливість проходження ним відповідної атестації.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, як вбачається із позовної заяви позивачем заявлено три позовні вимоги, а саме:

-визнання незаконним та скасування наказу від 1.09.2015 року «Про розподіл педнавантаження викладачів» за підписом директора Державного навчального закладу «Львівське вище професійне художнє училище», у частині позбавлення позивача 86 годин уроків фізичного виховання на 2015-2016 навчальні роки;

-зобов'язання відповідача встановити позивачу педагогічне навантаження, у відповідності до попередніх умов праці, а саме: не менше вісімдесят шість годин на рік викладання фізичної культури на 2015-2016 навчальний рік, шляхом внесення зміни у наказ «Про розподіл педнавантадження викладачів»;

-стягнення з відповідача на його користь 2556,34 грн. втрати заробітної плати у 2014-2015 навчальних роках.

В обґрунтування позову позивач вказував як у позовній заяві, так і в своїх поясненнях у судах першої та апеляційної інстанції про те, що, на його думку, його незаконно позбавлено педагогічного навантаження. Вказане мало місце у даній справі у 2015-2016 роках. Тому просить визнати наказ щодо такого позбавлення його педнавантаженя незаконним, а також відновити попереднє становище, що існувало до цього, а саме надавши йому 86 годин педагогічного навантаження на рік. Крім цього, виплатити йому недоплачену заробітну плату за такі ж незаконні, на його думку, дії з приводу позбавлення його педагогічного навантаження у 2014-2015 навчальному році.

Що стосується стягнення недоплаченої заробітної плати у навчальному році 2014-2015 років, то, як вбачається із рішення Залізничного районного суду м.Львова від 2.03.2015 року (а.с. 108-109 справи Залізничного районного суду м.Львова №462/8278/14 за позовом ОСОБА_2 до ДНЗ «Львівське професійне художнє училище»), розподіл педагогічного навантаження у вказаному ДНЗ у навчальному році 2014-2015р.р., за яким позивачу не було надано такого та фактично зменшено із 86 годин на рік до 0 годин визнано таким, що відповідає вимогам закону та не порушує прав позивача. Вказане рішення набрало законної сили після його перегляду 25.12.2015 року судом апеляційної інстанції (ухвала суду апеляційної інстанції а.с. 200-203 згаданої справи). Крім цього, вказане рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції залишена без змін судом касаційної інстанції 20.07.2016 року а.с. 246-247 згаданої справи).

При цьому суд касаційної інстанції вказував про те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що припинення педагогічного навантаження позивача на 2014-2015 навчальний рік до початку навчального року не є зміною істотних умов праці в розумінні ст. 32 КЗпП України та не потребує попередження працівника за два місяці, про можливість неповного педагогічного навантаження до відома позивача доведено відповідним наказом, у зв'язку з чим застосування ст. 103 КЗпП України, на яку посилається позивач, може мати місце у випадку зміни встановленого педагогічного навантаження протягом навчального року без згоди працівника та нижче тарифної ставки. Врахувавши, що позивачу стало відомо про невиконання державного замовлення на 2014-2015 навчальний рік (зменшення педагогічного навантаження) до початку навчального року і при зміні педагогічного навантаження йому не було зменшено тарифну ставку (оклад), суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Зважаючи на вказане підстав вважати невиплату позивачу у навчальному році 2014-2015 років 2556,34 грн. через зменшення педагогічного навантаження незаконною, немає як і немає підстав для стягнення вказаних коштів, оскільки таке зменшення мало місце у відповідності до вимог закону, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно немає підстав і для задоволення третьої із заявлених позивачем позовних вимог та у задоволенні такої вірно відмовлено судом першої інстанції.

Що стосується двох інших позовних вимог, то, як вбачається із наведеного позивачу не було встановлено педагогічного навантаження у навчальному році 2014-2015 років, тому немає підстав вважати невстановлення такого і у наступному році зменшенням такого порівняно із попереднім роком та відповідно і для відновлення до 86 годин педагогічного навантаження, якого у позивача не було встановлено у попередньому році. Відповідно немає підстав для визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу та зобов'язання встановити таке позивачу відновивши попередні умови праці, яких у попередньому році не існувало.

Також, як вбачається із поданих представником позивача витягів із штатних розписів відповідача на 2013, 2014 та 2015 роки заробітна плата позивача зростала. Так, фонд заробітної плати позивача у місяць у 2013 році становив 2584,12 грн. 2936,5 грн. у 2014 році та 3070,76 грн. у 2015 році. Тобто підстав вважати, що у позивача було зменшено розмір оплати праці у порівнянні із попереднім роком теж немає.

Вимог щодо встановлення необхідного мінімального педагогічного навантаження керівних працівників закладів освіти, до яких належав позивач у спірних навчальних роках, оскільки працював на посаді керівника фізичного виховання, - ні Закон України «Про професійно-технічну освіту», ані згадана Інструкція про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, що затверджена наказом Міністерства освіти України №102 від 15.04.1993 року не містять. У останній зокрема йдеться лише про можливість виконання такої роботи керівними працівниками закладів освіти.

Крім цього, про необхідність ведення педагогічної роботи не йдеться і у посадовій інструкції керівника фізичного виховання ДНЗ «Львівське вище професійне художнє училище», яка затверджена 2.07.2010 року та з якою ознайомлений позивач (а.с. 22-25).

Крім цього, встановлення та зміна педагогічного навантаження є прерогативою керівника навчального закладу та з врахуванням наведеного у керівника немає обов'язку щодо встановлення позивачу педагогічного навантаження зважаючи на наявність у нього навантаження заняттями у гуртках (180 годин), що не зменшилось порівняно із попереднім роком, а також виконання функцій як керівного працівника закладу освіти.

Що стосується доводів позивача про свідоме зменшення йому педагогічного навантаження керівником навчального закладу з метою унеможливити проходження ним атестації у майбутньому, то такі, на думку колегії, у даному спорі жодними доказами не підтверджуються, про що теж вірно вказано судом першої інстанції.

Зважаючи на наведене доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими а саму скаргу відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська