Головуючий суду 1 інстанції - Овчаренко О.Л.
Доповідач - Романченко В.О.
Справа № 425/870/16-ц
Провадження № 22ц/782/837/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого: Романченка В.О.

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.

за участю секретаря: Коротенка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Оверчук Ольги Миколаївни на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 17.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк» ) та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 109-ТТ№15(АД), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 30000 доларів США на строк з 17.11.2006 року по 15.11.2013 року. Відповідно до Акту прийому передачі документації за Договором купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, реєстраційний номер кредитного договору №109-ТТ№15(АД) від 17.11.2006 року було змінено на № 0.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, в обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитом) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до вищевказаного Договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. Банк свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві кредит, проте відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 26.02.2016 року має заборгованість за кредитним договором у сумі 1328333,69 грн., з яких: тіло кредиту - 569845,67грн.; відсотки - 758488,02 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також - судові витрати у розмірі 19925,01 грн.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 вересня 2016 року позовні вимоги позивача задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 17 листопада 2006 року в сумі 142370, 61 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 87570, 32 грн., заборгованість за відсотками - 54800, 29 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв'язку з пропуском позовної давності. Вирішено питання про судові витрати.

Позивач не погодився із таким рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення, оскільки вважав його необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1328333,69 грн., з яких: тіло кредиту - 569845,67грн.; відсотки - 758488,02 грн. та судові витрати.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді та пояснення учасників процесу, які з'явились у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах її доводів та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга має бути відхилена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам законодавства.

Так, судом першої інстанції відповідно до матеріалів справи встановлено, що 17.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту №109-ТТ№15(АД), відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30000 доларів США 00 центів та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 151500,00 гривень за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору (а.с. 7-17).

Згідно п.1.2.1 кредитного договору надання кредиту (грошових коштів) здійснюється в наступний термін: з 17 листопада 2006 року по 15 листопада 2013 року. Відповідно до умов п.1.2.2 кредитного договору позичальник у будь - якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь - якого із пунктів 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 Договору.

Згідно п.1.3.4 кредитного договору строк сплати процентів встановлено з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. При цьому остаточне погашення процентів повинно бути зроблене не пізніше дати остаточного повного повернення кредиту.

Відповідно до п.1.4 кредитного договору кредит надається позичальнику для його особистих потреб (безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника), а саме - на придбання транспортного засобу.

Згідно п. 9.5 кредитного договору строк дії даного договору встановлюється з дня укладення цього договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів, комісії та /або пені в разі її нарахування.

Факт надання банком та отримання ОСОБА_5 кредиту підтверджується заявою на видачу готівки № 17 від 17.11.2006 року та квитанцією №22 від 17.11.2006 року (а.с. 21).

Відповідно до п.1 Графіку погашення кредиту, який є Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №109-ТТ№15(АД) від 17.11.2006 року, даний графік погашення кредиту є невід'ємною частиною зазначеного договору. Пунктом 2 графіку погашення кредиту передбачено, що позичальник зобов'язується згідно умов вищезазначеного договору повернути банку суму кредиту у терміни, передбачені наступним графіком, а саме кожного десятого числа місяця, починаючи з грудня 2006 р. по жовтень 2013 року включно, по 357,15 доларів США, останній платіж - 15 листопада 2013 року -356,55 грн. (а.с.14-16)

Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №109-ТТ№15(АД) від 17.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 17.11.2006 року було укладено Договір застави транспортного засобу, згідно з яким предметом застави є транспортний засіб автомобіль марки TOYOTA, модель AVENSIS, колір чорний, 2006 року випуску.

З виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк», вбачається, що первісний кредитор ПАТ «УкрСиббанк» відступив новому кредитору ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами (а.с. 24-25).

Згідно акту прийому-передачі документації від 17.01.2012 р., зазначені особи уклали даний Акт про те, що на виконання п.4.2 Договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011р., укладеного між Продавцем та Покупцем, Продавець передав, а Покупець прийняв документи щодо стягнення заборгованості боржників, а саме ОСОБА_5, номер кредитного договору -0, номер первісного кредитного договору -109-ТТ№15(АД) (а.с.26).

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі рішення від 02.10.2015 р. № 181 розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк». (а.с.28)

Судом встановлено, що первісний кредитор АКІБ «УкрСиббанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_5 кредит у сумі 30000 доларів США, однак відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 26.02.2016 року: 20912,81 доларів США тіло кредиту, що згідно курсу НБУ (100USD- 2724,8642 UAH) складає 569845 гривень 67 копійок; 27835,81 доларів США - заборгованість за відсотками, що згідно курсу НБУ (100 USD 2724,8642 UAH) складає 758488 гривень 02 копійки, з яких 10082,55 доларів США відсотки, нараховані на поточну суму заборгованості, 17753,26 доларів США відсотки, нараховані на прострочену суму заборгованості (а.с.85).

Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з 19.12.2011 р. по 26.02.2016 р. відповідачем не було здійснено жодної сплати на погашення кредиту. Відповідач зазначив, що останній платіж на погашення основного боргу та процентів за кредитним договором ним було внесено 08.12.2008 року, на підтвердження чого надав відповідні квитанції (а.с.56).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, спираючись на вказані обставини по справі і посилаючись на положення норм Цивільного кодексу України,Закону України «Про захист прав споживачів» та інші нормативно-правові акти, що регулюють правовідносини щодо кредитного зобов'язання, застосував позовну давність в частині позовних вимог та стягнув заборгованість за кредитним договором за період з 03.03.2013 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

За положеннями п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.ст. 514,516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні у обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання для нього несприятливих наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, суд установив, що позичальник у 2006 та 2008 роках належним чином виконував умови кредитного договору, а в подальшому, починаючи з січня 2009 року, припинив оплату чергових платежів, і що кредитор звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у березні 2016 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 26 лютого 2016 року, з якого вбачається що починаючи з грудня 2011 року відповідачем не було здійснено жодної сплати на погашення кредиту. Відповідач зазначив, що останній платіж на погашення основного боргу та процентів за кредитним договором ним було внесено 08.12.2008 року, на підтвердження чого надав відповідні квитанції (а.с.56). Зазначене позивачем спростовано не було. При розгляді справи відповідач звернувся до суду про застосування позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 101).

Оскільки умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що у справі, яка переглядається, за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватися частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом з 01 по 10 число кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Зазначені висновки Верховного Суду України викладені у постановах № 6-116цс13 від 6 листопада 2013 року, № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, № 6-331цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-154цс15 від 30 вересня 2015 року).

Виходячи з наведених правових норм, розрахунку заборгованості за кредитним договором, дати звернення з позовом до суду позивачем та заяви відповідача про застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором за останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, тобто за період з 03.03.2013 р. до 03.03.2016р. у розмірі 142370,61 грн. та про застосування позовної давності щодо решти позовних вимог за період, з якого відповідач припинив погашення заборгованості за кредитним договором до 02.03.2013р.

Відповідач погодився із сумою стягнутої заборгованості та рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржив.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апелянтом, за наведеними доводами апеляційної скарги, не доведена наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що позивачем не пропущено термінів для звернення до суду із позовною заявою до відповідача та про необхідність стягнення з ОСОБА_5 заборгованості в сумі 1328333,69 грн., то колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Таким чином у справі, рішення в якій переглядається, судом першої інстанції правильно застосовано ст. 257 ЦК України та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнуто заборгованість з відповідача за останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду

При цьому доводи апелянта, які містяться на а.с. 115, про те, що відповідач не подавав заяви про застосування позовної давності не відповідають дійсності, оскільки саме така заява міститься на а.с.101.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно того, що позивачу не зрозуміло на підставі чого судом першої інстанції було визначено зазначену в рішенні суму заборгованості яка підлягає стягненню, то колегія суддів звертає увагу апелянта, на те, що такий розмір заборгованості судом встановлено відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, а також не те, що у позовній заяві позивача навіть не зазначено термін з якого виникла заборгованість відповідача перед банком (а.с. 2-5).

Окрім того, у випадку якщо рішення суду є незрозумілим, позивач відповідно до ст. 221 ЦПК України вправі був звернутися до суду за роз'ясненням цього рішення.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки зроблені вони на підставі встановлених судом обставинах справи, всебічно, повно та об'єктивно досліджених доказах, наданих сторонами у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України, та на підставі правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що зазначені апелянтом доводи не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, а також підставою для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, а саме у розмірі 1328333,69 грн.,

Тому, відповідно до частини 1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргупредставника позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Оверчук Ольги Миколаївни відхилити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 вересня 2016 року залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: