УХВАЛА

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Вишківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області до ОСОБА_3 про скасування рішення сільської ради за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 8 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Вишківська сільська рада Великоберезнянського району Закарпатської області звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що Вишківська сільська рада Великоберезнянського району Закарпатської області рішенням від 24 серпня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» передала у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,62 га, з них: для ведення особистого підсобного господарства - 0,61 га урочище «Шандрівка» - 0,31 га, урочище «За ребром» - 0,03 га, урочище «Коло Гуйванки» - 0,07 га, урочище «Коло Фудички» - 0,06 га, урочище «Під Кічерков» - 0,14 га; для обслуговування житлового будинку - 0,01 га. Рішенням Вишківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області від 31 січня 2001 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» ОСОБА_4 передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,68 га, з них: для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,06 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,62 га. Земельні ділянки розташовані в урочищах «Біля хати», «Шандрівка», «Стара хата», «Кічерка». Про існування попереднього рішення

від 24 серпня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» новому складу сільської ради відомо не було. На підставі рішення Вишківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області від 31 січня 2001 року ОСОБА_4 виготовив державний акт на право приватної власності на землю від 27 грудня 2001 року, а 5 червня 2003 року відчужив належні йому на праві власності земельні ділянки згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

14 січня 2014 року до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області із позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом звернувся внук ОСОБА_4 - ОСОБА_3 Факт наявності у свого діда ще одного рішення про передачу останньому у власність тих самих ділянок та факт їх продажу дідусем ОСОБА_3 приховав. Тому, не знаючи про відчуження ОСОБА_4 права власності на земельні ділянки, рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області

від 30 жовтня 2014 року визнано право власності на ці земельні ділянки за ОСОБА_3

Виявивши факт існування двох рішень про передачу у приватну власність одних і тих самих земельних ділянок для одного цільового призначення на одну особу - ОСОБА_4, Вишківська сільська рада скасувала рішення від 24 серпня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність».

Ураховуючи вищевикладене, Вишківська сільська рада Великоберезнянського району Закарпатської області просила суд скасувати рішення Вишівської сільської ради Великоберезняківського району Закарпатської області 11-ої сесії 22-го скликання від 24 серпня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність».

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області

від 8 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року, позов Вишківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області задоволено.

Скасовано рішення Вишківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області від 24 серпня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що дід відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - за життя реалізував своє право на безоплатну передачу земельної ділянки у приватну власність, тому повторна приватизація земельної ділянки за одним і тим же видом цільового призначення буде здійснена усупереч чинному законодавству, що призведе до порушення прав територіальної громади на землю.

Апеляційний суд погодився з таким висновками суду першої інстанції, при цьому зазначивши про те, що оспорюване рішення Вишківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області не могло мати правових наслідків для ОСОБА_4, оскільки останній не одержав на підставі цього рішення документа, що посвідчує право власності на землю, яким є державний акт на право власності на землю. При цьому зазначив, що строк позовної давності позивач не пропустив.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням 11 сесії 22 скликання Вишківської сільської ради народних депутатів від 24 серпня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,62 га, з якої: для ведення особистого підсобного господарства 0,61 га, що складається з 0,31 га в урочищі «Шандрівка», 0,03 га в урочищі «За ребром», 0,07 га в урочищі «Коло Гуйванки», 0,06 га в урочищі «Коло Фудички» і 0,14 га в урочищі «Під кічерков» - для обслуговування житлового будинку 0,01 га (а.с. 3).

Рішенням 13 сесії 23 скликання Вишківської сільської ради народних депутатів від 31 січня 2001 року «Про передачу в приватну власність земельних ділянок», ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку загальним розміром 0,68 га, з якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,06 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,62 га, які знаходяться в урочищах «Біля Хати», «Шандрівка», «Стара Хата» і «Кічерка» (а.с. 4).

5 червня 2003 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого відчужив житловий будинок з надвірним спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,68 га, що знаходиться на території Вишківської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області в с. Вишка, надану для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,08 га та ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,60 га (а. с. 6).

З вищевказаного договору купівлі-продажу вбачається, що земельні ділянка належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на землю, виданого Вишківською сільською радою 27 грудня 2001 року на підставі рішення 13 сесії 23 скликання від 31 січня 2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

Спадкоємцем за заповітом від 22 квітня 2002 року після смерті

ОСОБА_4 є його онук - ОСОБА_3

Рішенням Великоберезняківського районного суду Закарпатської області від 10 листопада 2014 року визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,62 га, з яких: для ведення особистого підсобного господарства 0,61 га, що складається з 0,31 га в урочищі «Шандрівка», 0,03 га в урочищі «За ребром», 0,07 га в урочищі «Коло Гуйванки», 0,06 га в урочищі «Коло Фудички» і 0,14 га в урочищі «Під кічерков» в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 (а. с. 106-107).

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, до нього перейшли права та обов'язки у зв'язку з відкриттям спадщини.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Наслідками спливу позовної давності відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є відмова судом у позові, якщо заявлено заяву стороною у спорі до винесення рішення судом.

Перебіг позовної давності регулюється ч. 1 ст. 261 ЦК України, яка передбачає, що цей перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вважаючи, що відповідач незаконно скористався оспорюваним рішенням сільської ради, Вишківська сільська рада Великоберезнянського району Закарпатської області посилалась на те, що їй не було відомо про існування рішення 11 сесії 22 скликання Вишківської сільської Ради народних депутатів від 24 серпня 1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», а відповідач вказаний факт приховав.

Відповідно до ч. 16 ст. 46 Закону України від 21 травня 1997 року

№ 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (чинний на момент винесення оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування) (далі - Закон) сесії ради проводяться гласно. У разі необхідності рада може прийняти рішення про проведення закритого пленарного засідання.

Частиною 11 ст. 59 Закону визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення. На вимогу громадян їм може бути видана копія відповідних актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, га які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи представник відповідача заперечуючи проти позову, посилався на те, що саме на позивача покладено обов'язок доведення обставин, якими обґрунтовано позов та просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності (а.с. 54).

Зазначаючи, що строк позовної давності слід обчислювати з лютого

2014 року, коли ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про право власності за земельні ділянки і з цього часу сільська рада дізналась про порушене право, апеляційний суд свого висновку не мотивував. При цьому не звернув уваги на норму ст. 261 ЦК України і не зазначив, що перешкоджало позивачу дізнатися про порушення її права та чи була об'єктивна можливість такого, оскільки зазначена норма права містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав. Оспорене позивачем рішення ради саме ним і приймалось.

У порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд, належним чином не перевірив обставини, на які посилався позивач обґрунтовуючи свої вимоги, не дав належної правової оцінки запереченням відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, належним чином своє рішення не мотивував, дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик