У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та пені за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 5 листопада 2015 років, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог станом на 15 жовтня 2015 року просила стягнути із ОСОБА_2 на її користь пеню за аліментами у розмірі 210 145 грн 60 коп., а також заборгованість за аліментами - 7 699грн. 90 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 7 травня 2010 року із ОСОБА_2 стягнуто на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 220 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 1 травня 2010 року. Відповідно до домовленості між батьками, аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 мав відкладати на їх рахунок.

У зв'язку із несплатою аліментів, відповідач ОСОБА_2 має сплатити їй пеню за аліментами, а також власне суму боргу за аліментами.

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, просив звільнити його від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 220 грн щомісячно на кожну дитину, за період із 1 липня 2011 року до 31 грудня 2014 року у розмірі 10 120 грн, а також від сплати неустойки за прострочення аліментів за період із 1 липня 2011 року по грудень 2014 року.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що за 2010 рік та по червень 2011 року він справно сплачував аліменти ОСОБА_1, але в липні 2011 року діти переїхали проживати до нього та до грудня 2014 року перебували на його утриманні, тому не потребували аліментів.

Крім того, заборгованість за аліментами за період з 1 липня 2011 року виникла внаслідок непред'явлення ОСОБА_1 без поважної причини виконавчого листа до виконання.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 5 листопада 2015 років, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 13 січня 2016 року, в первісному позові відмовлено, зустрічний позов задоволено частково. Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами за період із 13 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року у розмірі 7 834 грн 90 коп. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення у справі, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування ухвалених судами судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відмовляючи в первісному позові та задовольняючи частково зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що з липня 2011 року до грудня 2014 року діти сторін проживали разом із батьком та перебували на його утриманні, що свідчить про відсутність його вини у виникненні заборгованості за аліментами за цей період та є підставою для звільнення його від сплати аліментів за період із січня 2012 року по грудень 2014 року.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків судів про те, що діти сторін з липня 2011 року по грудень 2014 року не проживали з нею та перебували на утриманні свого батька ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судами першої та апеляційної інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 5 листопада 2015 років та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 13 січня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова