Справа № 307/828/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Джуги С.Д.

за участю секретаря - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 31 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 предявив позов до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі по тексту ПАТ КБ «Надра») про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову посилається на те, що 27 березня 2006 року між ним та ВАТ КБ «Надра» був укладений кредитний договір № 192/03-2006, відповідно до умов якого йому було надано кредит у розмірі 19 000 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором, терміном до 26 березня 2011 року. 07 вересня 2010 року між ним та ВАТ КБ "Надра" було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 192/03-2006 від 27 березня 2006 року, де умови кредитного договору викладені в окремій редакції та змінено графік повернення боргу. Відповідачем всупереч вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не було надано та приховано інформацію про умови кредитування (детальний розпис загальної заборгованості по кредиту), чим введено його в оману щодо обставин, які мають значення. Кредитний договір не містить в своєму тексті графіку платежів, неможливо встановити кінцеву суму у грошовому виразі. Умови договору є несправедливими, оскільки створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Згідно умов договору розмір річної відсоткової ставки становить 11% річних, до якої включається 0,50 % від фактичної заборгованості. Включення такої комісії суперечать Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10.05.2007 р. за № 168.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати кредитний договір № 192/03-2006 від 27 березня 2006 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ КБ "Надра", та додаткову угоду № 1 від 07 вересня 2010 року, до даного кредитного договору, недійсними з моменту укладення.

Рішенням Тячівського районного суду від 31 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник позивача - ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків фактичним обставинам справи.

ОСОБА_3, який представляє інтереси позивача, підтримав апеляційну скаргу.

Представник ПАТ КБ «Надра» ОСОБА_4 просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну та необгрунтовану і залишити без змін рішення суду першої інстанції

Заслухавши доповідача, пояснення зявившихся осіб, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 626 договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Як убачається з матеріалів справи, 27 березня 2006 року ПАТ КБ «Надра» (далі Банк) уклав з ОСОБА_2 кредитний договір № 192/03-2006 (далі Договір), за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 19 000 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором, строком до 26 березня 2011 року, із відсотковою ставкою 11,00% річних.

Ціль кредитування споживчі цілі (п. 1.2 Договору).

Згідно умов кредитного договору позичальник зобовязався повернути кредит та нараховані відсотки шляхом щомісячної сплати суми мінімально необхідного платежу в розмірі 488,00 доларів США, з урахуванням щомісячної комісії 0,50% від суми фактичної заборгованості по кредиту, щомісячно до 20 числа поточного місяця (п. 3.3.2. кредитного договору) (а.с.13-14).

Позичальник повертає кредит та сплачує Банку, передбачені п.п. 1.3. цього Договору відсотки шляхом здійснення перерахування на рахунок № 501 мінімально необхідного платежу у валюті кредиту ( п.п.3.3.1. Договору) .

Позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п. 3.3.2 цього Договору щомісячно до 20 числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення кредиту - 25 березня 2011 року ( п.п. 3.3.3, 3.3.4 Договору).

Згідно п.п. 4.3.3., 4.3.4. позичальник зобовязаний сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у п.п. 3.3.2, 3.3.3. цього Договору. Кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляти на сплату відсотків, потім на погашення заборгованості по кредиту. У випадку порушення виконання зобовязань, передбачених цим договором, сплатити Банку штрафні санкції, визначені у п. 5.1.-5.2. цього Договору.

Пунктами 5.1., 5.2. Договору передбачено відповідальність позичальника, зокрема, у разі прострочення позичальником строку сплати необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3. цього Договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.2.3. цього Договору, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення Позичальником вимог п.п. 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10. цього Договору, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 25% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. цього Договору за кожен випадок.

Відповідно до п. 4.4.1. Договору позичальник має право достроково повністю або частково погасити кредит та нараховані відсотки, попередивши письмово Банк про свої наміри не пізніше як за десять робочих днів до дати погашення.

Встановлено, що 7 вересня 2010 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 192/03-2006 від 27 березня 2006 року, якою було змінено суму мінімально необхідного платежу, розмір якого і порядок повернення кредиту визначено Графіком погашення, який є Додатком №1 Додаткової угоди № 1 від 7 вересня 2010 року (а.с.12-15).

Кінцевий термін повернення кредиту - 25 березня 2011 року (п. 1.1. Додаткової угоди).

Відповідно до п. 4.1. Додаткової угоди № 1 до кредитного договору від 27 березня 2006 року, у разі невиконання позичальником зобовязань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення.

Згідно п. 4.2. зазначеної Додаткової угоди, у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2.-3.3.13., 3.3.15.-3.3.20. цього договору (крім п. 3.3.7), позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5% від суми залишку кредиту, розрахованої на день порушення умов цього договору, за кожен випадок. У даному випадку штраф банком нараховано за порушення позичальником вимог п. 3.3.5. у звязку з не укладенням ним договору страхування в акредитованій банком страховій компанії, не надання кредитору копії відповідного договору страхування та копії документу, що свідчить про внесення страхового платежу. Цим же пунктом передбачено, що договір(и) страхування укладаються на термін до моменту повного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором.

Пунктом 4.3. вказаної додаткової угоди передбачено, що у випадку прострочення позичальником виконання зобовязання, визначеного абз.1 п. 2.4. цього договору на строк більше 30 календарних днів, позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу (несплаченої частини щомісячного платежу) за кожен випадок.

В абзаці першому п. 2.4. Додаткової угоди встановлено, що порядок погашення суми основної заборгованості, надалі за текстом «Кредит», відбувається шляхом внесення необхідного платежу щомісячно до 20 числа поточного місяця, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 25 березня 2011 року, на умовах, визначених цим договором.

Отже, як п. 4.1. так і п. 4.3. Додаткової угоди передбачена відповідальність позичальника у разі невиконання ним зобовязань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов цього договору.

Таким чином, ОСОБА_2, укладаючи з Банком у 2006 році Договір та у 2010 році Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, добровільно погодився на укладення спірних правочинів, деякий час сплачував по ним періодичні платежі, не оскаржував їх і не порушував питання про їх розірвання, а отже, не вважав їх несправедливими.

Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що відповідач не ознайомив позивача з інформацією про сукупну вартість кредиту та умови кредитування, оскільки в умовах кредитного договору зазначено особу та місце знаходження кредитодавця, кредитні умови, зокрема, порядок надання кредиту та сплати заборгованості, щомісячну суму платежу та строк внесення чергового платежу і строк його повернення та цільове використання грошових коштів, права та обовязки сторін і їх відповідальність за невиконання умов Договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вказані оспорювані правочини відповідають вимогам ст.ст. 626, 627, 638 ЦК України оскільки такі укладені між сторонами за їх взаємною згодою та відповідно до вимог чинного законодавства, при його укладенні сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі, та додатковій угоді, а тому такі є справедливими.

Згідно з текстом укладеного сторонами Кредитного договору та Додаткової угоди № 1 до кредитного договору такі умови договором передбачено (а.с.10-15).

Апелянт посилається не неправомірність включення до умов договору комісії в розмірі 0,5%, однак на думку колегії суддів такий розмір комісії не є надмірним та не створює істотний дисбаланс прав та обовязків сторін кредитного договору. Зазначений розмір комісії чітко прописаний як в основному кредитному договорі так і в додатковій угоді до нього. Позивач, підписуючи дані договори чітко усвідомлював такі умови, не мав жодних заперечень щодо них на момент підписання, і на протязі тривалого часу (майже девять років) виконував такі умови, в тому числі й щодо сплати комісії.

Тобто посилання ОСОБА_2 на несправедливість умов кредитного договору є безпідставним.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що включення до умов договору комісії суперечить Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10.05.2007 р. за №168, то слід зазначити, що такі правила затверджені після укладення кредитного договору, а відтак не підлягають застосуванню до даних правовідносин. З цих підстав кредитний договір також не може бути визнано недійсним.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2016 року змінено рішення Тячівського районного суду від 18 вересня 2013 року, позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 11193,28 грн., що еквівалентно 13948,87 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 80963,18 грн. (10129,26 доларів США), відсотків за користування кредитом в сумі 12702,79 грн. (1589,24 доларів США), пені за порушення строку сплати платежу 13779,18 грн. (1723,91 доларів США), штрафу в сумі 4048,13 грн. (506,46 доларів США).

У вимогах ПАТ КБ «Надра» про стягнення з ОСОБА_2 комісії в сумі 5056,29 грн. (632,59 доларів США) та штрафу в сумі 9872,23 грн. (1235,11 доларів США) відмовлено.

Тобто позивач виконував умови договору та проводив сплату коштів, але не в повному обсязі, що підтверджується вказаним вище рішенням суду та розрахунком заборгованості станом на 24 липня 2013 року, проте звернувся позивач з даним позовом до суду лише після звернення Банку в суд з позовом до нього про стягнення боргу за вказаними договорами та після закінчення строку повернення кредиту.

Тому, на думку колегії суддів, питання про визнання недісним п. 1.1. і п. 1.1.2 Додаткової угоди № 1 до кредитного договору позивач міг ставити до закінчення строку повернення кредиту й до звернення Банку в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості по кредитному договору.

Крім того, колегія суддів вважає, що в разі незгоди з умовами кредитного договору позивач міг скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Разом з тим, позивач не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладення договору.

Отже, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту та додаткової угоди № 1, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на обставини, встановлені у справі в їх обєктивній сукупності, та з врахуванням вищезазначених норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженого рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: