АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Литвинюк І. М., Половінкіної Н. Ю.,

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю представника позивача Басика А.М., представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2015 року,

встановила:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 10 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «БМ Банк» (далі - ВАТ «БМ Банк»), правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір.

Відповідно до умов цього договору указаний відповідач отримав кредит в сумі 55 000 швейцарських франків з 10,99 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 09 жовтня 2018 року.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитний договором 10 жовтня 2008 року між ВАТ «БМ Банк» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки.

Внаслідок неналежного виконання обов'язків за кредитним договором станом на 17 січня 2015 року у ОСОБА_3 утворилася заборгованість перед банком в сумі 38 708,76 швейцарських франків, яка складається із строкової заборгованості за кредитом в сумі 28 827,08 швейцарських франків, простроченої заборгованості за кредитом - 5 282,24 швейцарських франків, строкової заборгованості за процентами - 176,09 швейцарських франків, прострочених процентів за користування кредитом - 3 436,88 швейцарських франків, пені - 986,47 швейцарських франків.

Посилаючись на зазначені обставини, банк просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 38 708,76 швейцарських франків, що станом на 17 січня 2015 року за курсом НБУ становило 703 148 грн 26 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2015 року позов ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором № 26/40/101008 від 10 жовтня 2008 року у розмірі 38 700,03 швейцарських франків, що еквівалентно станом на 21 вересня 2015 року 876 274 грн 63 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Посилаються на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, з урахуванням норми ч. 3 ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 були порушені умови кредитного договору у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 38 700,03 швейцарських франків, що еквівалентно станом на 21 вересня 2015 року 876 274 грн 63 коп., яка підлягає стягненню з боржника та поручителя у солідарному порядку.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Це згідно з п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в частині обсягу задоволення позовних вимог.

У справі встановлено, що 10 жовтня 2008 року між ВАТ «БМ Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 26/40/101008, за умовами якого відповідачу було видано кредит в сумі 55 000 швейцарських франків, із процентною ставкою розрахунком 10,99 % річних, строком повернення до 09 жовтня 2018 року.

Банк свої зобов'язання перед ОСОБА_3 виконав, надавши йому кредитні кошти, що підтверджується копією касового журналу за видатками за 10 жовтня 2008 рік.

Пунктом 1 додаткового договору від 17 квітня 2009 року № 1 до кредитного договору від 10 жовтня 2008 року № 26/40/101008, укладеного між ВАТ «БМ Банк» та ОСОБА_3, передбачено, що сторони домовились, що незалежно від інших умов кредитного договору грошові кошти направляються на виконання зобов'язань, передбачених цим договором, та перераховуються в такому порядку: прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); прострочена сума основного боргу (якщо буде мати місце прострочення); строкові проценти, строкова сума основного боргу; прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); строкові комісії; штрафні санкції за цим договором.

Додатковим договором від 30 квітня 2009 року № 2 до кредитного договору від 10 жовтня 2008 року № 26/40/101008, укладеного між ВАТ «БМ Банк» та ОСОБА_3, внесено зміни в додаток № 1 до кредитного договору та викладено його в новій редакції.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 кредитного договору кредит надається позичальнику на умовах, визначених цим договором, після виконання ним умов, передбачених розділом 1 договору.

Для видачі кредиту банк відкриває позичальнику позичковий рахунок №84 та рахунок для нарахування процентів №84. Кредит надається шляхом видачі готівки.

Пунктом 5.1.1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується своєчасно здійснювати платежі з погашення процентів за користування кредитом та кредиту у визначені даним договором терміни, а також виконувати інші свої зобов'язання згідно з даним договором.

На забезпечення виконання зобов'язань за згаданим кредитним договором 10 жовтня 2008 року між ВАТ «БМ Банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як поручителем, був укладений договір поруки № 26/40/101008, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника, що випливають з кредитного договору від 10 жовтня 2008 року № 26/40/101008, укладеного між кредитором та боржником, за яким останній зобов'язаний до 09 жовтня 2018 року повернути кредит у розмірі 55 000 швейцарських франків під 10,99 % процентів річних, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини 1, 2 ст. 554 ЦК України).

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 зобов'язався перед банком повернути суму кредиту з процентами до 09 жовтня 2018 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а останній платіж боржник повинен був здійснити починаючи з 21 числа не пізніше останнього робочого дня поточного календарного місяця, не пізніше 09 жовтня 2018 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Водночас правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» слід розглядати однаково як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

Такі правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-436цс15 та від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16.

Позивач у цій справі звернувся до суду з позовом 30 січні 2015 року.

Тому вимоги банку про стягнення з поручителя несплачених ОСОБА_3 до 17 січня 2015 року чергових щомісячних платежів є такими, що пред'явлені до поручителя за індивідуальними угодами більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання.

Зокрема, порука припинилася щодо несплачених до 30 липня 2014 року таких чергових платежів на загальну суму: 2134,2 швейцарських франків - заборгованості за кредитом, 1560,14 швейцарських франків - заборгованості за процентами.

Тому на часткове задоволення апеляційної скарги рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обсягу задоволення вимог банку про солідарне стягнення з обох відповідачів боргу за період з 30 липня 2014 року по 17 січня 2015 року.

Зокрема, з відповідачів за указаний період підлягає стягненню 31975,12 швейцарських франків - заборгованості за кредитом (з розрахунку:484,17+488,60+493,07+0,00+497,59+502,15+506,75+511,39+516,07+520,80+525,57+530,38+535,24+540,14+545,09+550,08+0,00+555,12+560,20+ 565,33+570,51+575,73+581,01+586,33+591,70+597,12+602,58+608,10+613,67+ 0,00+619,29+624,96+630,69+636,46+642,29+648,17+654,11+660,10+666,15+ 672,75+678,40+684,62+0,00+690,89+697,21+703,60+710,04+716,55+723,11+ 729,73+736,41+743,16+749,97+756,83+763,76+681,38=31975,12);

2052,83 швейцарських франків - заборгованості за процентами нарахованих за період з 30 червня 2014 року по 06 січня 2015 року (з розрахунку: 291,00+22,10+286,60+26,65+282,16+30,22+277,69+38,17+273,17+ 36,60+268,61+52,53+149,60+17,73=2052,83).

Решту заборгованості за період з дня виникнення заборгованості до 30 липня 2014 року на загальну суму: 2134,2 швейцарських франків - заборгованості за кредитом (з розрахунку: 34109,32-31975,12=2134,2); 1560,14 швейцарських франків - заборгованості за процентами (з розрахунку: 3612,97-2052,83=1560,14) підлягає стягненню з боржника - відповідача ОСОБА_6, оскільки на вказані суми порука ОСОБА_4 припинилася.

Водночас доводи апеляційної скарги про припинення поруки ОСОБА_4 в повному обсязі є безпідставними.

Правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Апелянти при цьому посилаються на п. 9.4 кредитного договору від 10 жовтня 2008 року та письмові претензії банку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором ( т. 2, а.с.14-15).

Так, відповідно до 9.4 кредитного договору сторони дійшли згоди, що у випадку виникнення у позичальника простроченої заборгованості з погашення кредиту та/або зі сплати процентів за користування ним більше десяти календарних днів, банк надсилає позичальнику повідомлення, в якому зазначається сума прострочення та термін сплати. У випадку невиконання позичальником вимоги банку в термін, встановлений у повідомленні, датою погашення кредиту вважається наступний день після дати, зазначеної в повідомленні. В цю дату позичальник зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, проценти та інші платежі, передбачені даним договором.

Отже, крім іншого, визначальним у питанні настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі є встановлення у повідомленні дати виконання вимоги банку.

За змістом повідомлення, адресованого відповідачам, банк вимагав погасити прострочену заборгованість за кредитним договором протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі відсутні докази часу вручення відповідачам повідомлення банку про наявність заборгованості.

На них не посилалися під час розгляду справи і сторони та їх представники.

Доводи апелянтів про ймовірне вручення повідомлення впродовж 6 днів та необхідність відраховування шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя з 11 липня 2015 року ґрунтуються на припущеннях.

Отже у справі не доведено настання обставин, за наявності яких банк реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості відповідно до умов договору саме станом на 11 липня 2015 року.

Тому, підстави вважати, що строк виконання основного зобов'язання настав 11 липня 2015 року і у зв'язку з цим порука ОСОБА_4 припинилася в повному обсязі відсутні.

Водночас пред'явивши позов про дострокове стягнення кредиту, банк реалізував своє право, передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Необґрунтованими є також доводи апелянтів про те, що предметом кредитного договору є кредит, виданий у національній, а не іноземній валюті.

Відповідно до ст. 204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Кредитним договором сторони визначили, що кредит позичальнику видається у швейцарських франках.

Подальше конвертування за згодою сторін обумовленої суми кредиту у валюту України за відповідним курсом НБУ не свідчить, що предметом договору є кредит, виданий у національній валюті.

Щодо вимог банку про стягнення з відповідачів пені, то в цій частині рішення суду в частині обсягу задоволення позову, в т.ч. валюти стягнення, також підлягає зміні з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність виходу за межі доводів апеляційної скарги в частині перевірки правильності вирішення позовних вимог банку про стягнення з відповідачів пені.

Положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом, процентів за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

Нарахування пені має здійснюватись у гривні, шляхом визначення відповідного відсотку, передбаченого договором, від суми заборгованості та помноженому на курс гривні на відповідний день нарахування пені.

Указаного суд першої інстанції до уваги не взяв та помилково розмір пені визначив в іноземній валюті.

У межах заявлених вимог в суді першої інстанції, однорічної позовної давності пеня, що підлягає стягненню з боржника за період з 30 січня 2014 року по 17 січня 2015 року, становить:

пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 8607 грн 38 коп. (з розрахунку: 9634,13-(73,63+73,30+73,30+73,42+74,07+74,76+74,76+74,76+73,10+72,33+72,33+72,33+72,33+72,33)=8607,38);

пеня за несвоєчасну сплату процентів - 5665 грн 18 коп (з рахунку : 6334,18-(47,97+47,76+47,76+47,84+48,26+48,71+48,71+48,71+47,63+47,13+47,13+47,13+47,13+47,13)=5665,18).

Всього з боржника на користь банку слід стягнути пеню у розмірі 14272 грн 56 коп. (8607,38+ 5665,18).

З відповідачки ОСОБА_4, як з поручителя, з урахуванням припинення поруки за платежами до 30 липня 2014 року підлягає стягненню пеня:

пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 7257 грн 64 коп. ( з розрахунку:

21,21+21,32+25,36+25,36+25,36+25,88+26,17+26,19+26,38+26,75+26,75+26,75+ 27,29+27,96+27,81+27,79+27,94+27,94+27,94+27,87+27,61+28,14+27,75+28,23+ 28,23+28,23+28,23+28,77+29,23+28,29+28,68+28,68+28,68+32,41+31,98+30,76+ 30,83+31,28+31,28+31,28+31,10+31,35+31,33+31,42+31,28+31,28+31,28+31,19+ 31,33+31,69+32,48+32,34+32,34+32,34+32,48+32,55+31,26+31,08+30,72+30,72+ 30,72+30,78+30,81+35,06+35,08+35,11+35,11+35,11+35,06+34,88+34,98+34,98+ 35,42+35,42+35,42+35,14+35,29+35,19+35,27+35,53+35,53+35,53+35,68+35,58+ 35,53+35,37+35,29+35,29+35,29+35,27+35,34+35,55+35,50+35,11+35,11+35,11+ 39,42+39,39+41,09+42,41+44,11+44,11+44,11+44,70+48,01+47,72+52,98+52,46+ 52,46+52,46+52,13+52,13+52,00+51,90+51,77+51,77+51,77+51,11+50,88+50,78+ 51,01+51,05+51,05+51,05+57,35+57,42+57,46+57,49+57,86+57,86+57,86+58,56+ 58,23+59,03+59,22+59,58+59,58+59,58+59,91+59,84+60,39+59,91+58,92+58,92+ 58,92+59,29+58,48+58,70+58,78+58,74+58,74+58,74+58,63+58,63+58,63+58,63+ 58,63+58,63+58,63+58,63+63,42+63,42+62,89+62,52+62,52+62,52+62,81+62,81+ 62,69+62,69+72,90+73,63=7257,64);

пеня за несвоєчасну сплату процентів - 4761 грн 93коп. (з розрахунку:

14,18+14,26+16,89+16,89+16,89+17,24+17,43+17,44+17,57+17,81+17,81+ 17,81+18,17+18,62+18,52+18,51+18,61+18,61+18,61+18,56+18,39+18,74+18,48+ 18,80+18,80+18,80+18,80+19,16+19,47+18,84+19,10+19,10+19,10+21,50+21,21+ 20,40+20,45+20,75+20,75+20,75+20,63+20,79+20,78+20,84+20,75+20,75+20,75+ 20,69+20,78+21,02+21,54+21,45+21,45+21,45+21,54+21,59+20,73+20,61+20,37+ 20,37+20,37+20,42,20,43+23,14+23,16+23,18+23,18+23,18+23,14+23,02+23,09+ 23,09+23,38+23,38+23,38+23,20+23,30+23,23+23,28+23,45+23,45+23,45+23,56+ 23,49+23,45+23,35+23,30+23,30+23,30+23,28+23,33+23,47+23,44+23,18+26,05+ 26,11+25,91+25,89+27,01+27,88+29,00+29,00+29,00+29,38+31,56+31,37+34,83+ 34,49+34,49+34,49+34,27+34,27+34,18+34,12+34,03+34,03+34,03+33,60+33,45+ 33,39+33,54+33,56+33,56+33,56+37,52+37,57+37,59+37,62+37,86+37,86+37,86+ 38,31+38,10+38,63+38,75+38,99+38,99+38,99+39,20+39,15+39,51+39,20+38,55+ 38,55+38,55+38,79+38,27+38,41+38,46+38,43+38,43+38,43+38,36+38,36+38,36+ 38,36+38,36+38,36+38,36+38,36+41,32+41,32+40,97+40,74+40,74+40,74+40,92+ 40,92+ 40,84+ 40,84+47,49+47,97=4761,932043).

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині обсягу задоволення позову (процент задоволення позову, пред'явленого до відповідача ОСОБА_3 складає 89,62 % (з розрахунку: заявлено до стягнення вимоги на суму еквівалентну 703148,27грн, а задоволено на 630140,48 грн, що складає 89,62%) на користь банку слід відповідно до правил ч. 5 ст. 88 ЦПК України стягнути витрати зі сплати судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір в суді першої інстанції у розмірі 3654 грн, у касаційній інстанції - 4384,80 грн, всього 8038,80 грн.

З урахуванням проценту задоволення позовних вимог на відшкодування витрат зі сплати судового збору з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути 4436 грн 62 коп., а з ОСОБА_4 - 3602 грн 18 коп. (89,62% від 8038,80 грн, а також з урахуванням проценту задоволення вимог до кожного з відповідачів).

Також, зважаючи на процент задоволення вимог апеляційної скарги (10,38%), з банку на користь відповідача ОСОБА_3, який сплатив судовий збір, слід стягнути 417 грн 21 коп. - витрат зі сплати судового збору.

На підставі наведеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 307, пп. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2015 року в частині обсягу задоволення позову змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» 31975,12 (тридцять одну тисячу дев'ятсот сімдесят п'ять) швейцарських франків - заборгованості за кредитом, 2052,83 (дві тисячі п'ятдесят два) швейцарських франків - заборгованості за процентами, 12019 (дванадцять тисяч дев'ятнадцать) гривень 57 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» 2134,2 ( дві тисячі сто тридцять чотири) швейцарських франків - заборгованості за кредитом, 1560,14 (тисячу п'ятсот шістдесят) швейцарських франків - заборгованості за процентами, 2252 (дві тисяч двісті п'ятдесят дві) гривні 99 коп. пені.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» 4436 (чотири тисячі чотириста тридцять шість) гривень 62 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» 3602 (три тисячі шістсот дві) гривні 18 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на користь ОСОБА_3 417 (чотириста сімнадцять) гривень 21 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. М. Литвинюк

Н. Ю. Половінкіна