Провадження № 2/344/981/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря - Мічути Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділення № 2 Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Івано-Франківського відділення № 2 Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що працівниками банківської установи Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» щодо нього було вчинено неправомірні дії, якими завдано моральної шкоди. У центральному відділенні Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» позивачу стало відомо, що на його ім'я був оформлений кредитний договір SАМD № 1621 невідомою особою. При цьому до банківської установи позивач не звертався для оформлення кредитної карти та відповідно кредитні кошти не отримував. У даному відділенні банківської установи позивачу було показано особу, яка оформила на його ім'я кредитну карту, з якою позивач незнайомий. Працівники банківської установи видали кредитну карту невідомій особі чоловічої статі, зовнішній вигляд якої не відповідає вклеєній фотокартці у паспорті та суттєво відрізнявся від зовнішності позивача, чим умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою незаконного збагачення та заволодіння незаконно грошовими коштами вчинили щодо позивача неправомірні діяння. Вказані неправомірні дії стали підставою для звернення позивача зі скаргами до Управління Національного банку України, Генеральної прокуратури України, прокуратури Івано-Франківської області, а також з заявами про вчинення кримінального правопорушення працівниками Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до МВ УМВС України в місті Івано-Франківську. 21 липня 2014 року на адресу позивача від Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» надійшов лист, з якого вбачається, що в результаті службової перевірки укладений договір на ім'я ОСОБА_1 визнано таким, що не укладався, заборгованість буде списана. Також 23 липня 2014 року позивач отримав листа від Управління Національного банку України в Івано-Франківській області. У зв'язку з незаконними діями працівників банку та їхніми неправдивими даними щодо позивача був вчинений тиск, правоохоронними органами, працівниками УБОЗ здійснювалися обшуки у його житлі, був вилучений комп'ютер, документи та інші речі. Внаслідок таких неправомірних дій працівників Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», оформлення кредитного договору SАМD № 1621 на ім'я позивача невідомою особою, у результаті шахрайських дій, вимагання, проведення обшуків у житлі, вилучення особистих речей позивачу спричинено моральні страждання. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 12 000,00 грн. У зв'язку з вищенаведеним позивач просить визнати неправомірними дії працівників Івано-Франківського відділення № 2 Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з приводу оформлення кредитного договору SАМD № 1621 на ім'я ОСОБА_1 невідомою особою у результаті шахрайських дій, вимагання сплати кредиту, стягнути з працівників Івано-Франківського відділення № 2 Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 12 000,00 грн.

05 серпня 2016 року позивачем подано до суду заяву, в якій позивач просить визнати неправомірними дії відповідачів Івано-Франківського відділення № 2 Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з приводу оформлення кредитного договору SАМD № 1621 на ім'я ОСОБА_1 невідомою особою у результаті шахрайських дій, вимагання сплати кредиту та стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 12 000,00 грн.

У судове засідання позивач не з'явився, попередньо від представника позивача подана до суду заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, а також письмові заперечення, в яких просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

25 червня 2014 року позивач звернувся з заявою до МВ УМВС України в місті Івано-Франківську про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, працівниками Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк (а.с. 6).

25 червня 2014 року ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до Національного банку України, Генерального прокурора України, Голови комітету Верховної ради України з питань по боротьбі з організованою злочинністю, депутатів Верховної ради України Гриценка А.С., Ляшка О.В., Кличка В.В. про вжиття заходів реагування на порушення банківського законодавства працівниками Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», притягнення винних осіб до відповідальності (а.с. 7).

Згідно відповідей з Управління Національного банку України в Івано-Франківській області, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», наданих на звернення ОСОБА_1, в результаті службової перевірки укладений договір на ім'я ОСОБА_1 визнаний таким, що не укладався, заборгованість буде списана (а.с. 8-10).

30 травня 2014 року при здійсненні досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000873 від 14 вересня 2013 року, на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2014 року проведений обшук у квартирі АДРЕСА_1, про що складений протокол обшуку (а.с. 11-15).

Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно статей 11, 509 Цивільного кодексу України, підставою виникнення правовідносин (прав та обов'язків) є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі.

За змістом статті 1167 Цивільного кодексу України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 1172 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Частинами першою-другою статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Приймаючи до уваги роз'яснення, викладені у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, та наведені приписи статей 1167, 1172 Цивільного кодексу України, предметом доказування у справі про відшкодування шкоди, а, відтак - і судового дослідження - є неправомірність дій порушника, наявність шкоди та безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями і шкодою.

Суд не приймає протокол обшуку від 30 травня 2014 року, оскільки з даного протоколу не вбачається те, що саме внаслідок неправомірних дій відповідачів був здійснений обшук квартирі АДРЕСА_1. Крім того, обшук у квартирі був здійснений при проведенні досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000873 від 14 вересня 2013 року, на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 травня 2014 року.

Позивачем та його представником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не доведено, в чому полягає неправомірність дій відповідачів, наявність шкоди та безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями і шкодою.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про недоведеність обов'язкового складу обставин, необхідних для встановлення наявності підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов до переконання, що в ході розгляду справи позивачем та його представником не доведені ті обставини, на які позивач посилався як на підстави позовних вимог, позовні вимоги є безпідставними, тому позовні вимоги ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділення № 2 Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 11, 22, 23, 509, 1167, 1172, Цивільного кодексу України, керуючись статтями 3, 4, 6, 10, 11, 57-60, 77, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218, 222, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділення № 2 Івано-Франківської філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Мелещенко