ухвала

іменем україни

02 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,
за участю представника позивача - ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет іпотеки,за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 05 червня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого позивачем було надано кредит в розмірі 25 000 дол. США з кінцевим терміном погашення не пізніше 03 червня 2016 року, зі сплатою 13 % річних за користування коштами.

ОСОБА_7 своїх договірних зобов'язань не виконав, а саме: заборгував банку кошти на загальну суму 112 699,97 грн.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами 05 червня 2006 року укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідачі (іпотекодавці) передали в заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,3 кв. м, що належить їм на підставі свідоцтва про право приватної власності на квартиру.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним договором, відповідно до положень іпотечного договору у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі наведеного позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 червня 2006 року № НОМЕР_1 в сумі 112 699,97 грн звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, стягнути з відповідачів судовий збір та відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника позивача, перевірившидоводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 05 червня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого позивачем було надано кредит в розмірі 25 000 дол. США з кінцевим терміном погашення не пізніше 03 червня 2016 року, зі сплатою 13 % річних за користування коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами 05 червня 2006 року укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (іпотекодавці) передали в заставу позивачу (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,3 кв. м, що належить їм на підставі свідоцтва про право приватної власності на квартиру.

ОСОБА_7 не виконує умови кредитного договору та взяті на себе за ним зобов'язання. Згідно з розрахунком позивача заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором станом на 28 серпня 2014 року становить 112 699,97 грн. Даний розрахунок складений відповідно до умов кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що враховуючи положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон України «Про мораторій»), у спірній квартирі площею 59,3 кв. м проживають відповідачі, спірна квартира перебуває в іпотеці для забезпечення належного виконання умов споживчого кредиту, який надано в іноземній валюті.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суди дійшли висновку про неможливість звернення стягнення на спірну квартиру під час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій» не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-781цс15.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові банку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання зобов'язання за кредитом в іноземній валюті не можуть бути задоволені в період дії Закону України «Про мораторій», та не врахував, що Закон України «Про мораторій» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк