АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 6-125/09 Номер провадження 22-ц/786/2983/16Головуючий у 1-й інстанції Чистик І.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - АКОПЯН В.І., ХІЛЬ Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Публічного акціонерного товариства КБ "НАДРА", про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування заходу примусового виконання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2016 року скаргу ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування заходу примусового виконання задовольнити частково.

Визнано дії державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції щодо не скасування по виконавчому провадженню №13649166 заходу примусового виконання рішення у виді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 неправомірними.

Зобов`язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області виконати необхідні дії для скасування заходів примусового виконання судового рішення, які були вжиті в межах виконавчого провадження № 13649166, у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН 269305833.

В задоволенні решти скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування ухвали з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дійшов висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Виходячи з положень п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Місцевим судом вірно встановлено, що постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 03 липня 2009 року ВП № 13649166 відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 2н-308, виданого 03 вересня 2008 року Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 23509 грн. 49 коп.( а.с.11).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2009 року (справа № 6-125/09) подання головного державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ задоволено та тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України ( а.с.7).

Постановою державного виконавця ТРЕМБИ О.С. про повернення виконавчого документа від 19 жовтня 2010 року виконавчий документ судовий наказ № 2н-308, виданий 03 вересня 2008 року Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 23509 грн. 49 коп., повернуто стягувачу( а.с.12-13).

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_2 місцевий суд виходив з того, що державний виконавець після винесення постанови про повернення виконавчого документа не вжив дії про скасування заходів примусового виконання рішення чим порушив права скаржника.

Апеляційний суд Полтавської області вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст.ст.11, 30 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон) державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, до завершення виконавчого провадження, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві 19 жовтня 2010 року, передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у в'язку з завершенням виконавчого провадження.

Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області не надало суду доказів, які підтверджують, що державний виконавець після винесення постанови про повернення виконавчого документа від 19 жовтня 2010 року вживав дії по скасуванню заходів примусового виконання рішення, а саме по скасуванню тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України шляхом направлення вказаної постанови державного виконавця від 19 жовтня 2010 року до Адміністрації державної прикордонної служби України для зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Враховуючи те, що державний виконавець після винесення постанови від 19.10.2010 року про повернення виконавчого документа стягувачу не вжив дій про скасування заходу примусового виконання рішення, а саме по скасуванню тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу, а не до суду, арешт з майна боржника не знімається, не заслуговують на увагу, оскільки саме на державного виконавця покладено обов`язок скасування та інших здійснених державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, а також проведення інших дії, необхідних у зв'язку з завершенням виконавчого провадження відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві 19 жовтня 2010 року.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки місцевого суду. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, ст. 312 ч.1 п.1, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України,апеляційни суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді: В. І. АКОПЯН

ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ