Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2016 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Малярчука В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши письмово у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою доТеребовлянської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за ним право власності на колишній колгоспний двір - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що у АДРЕСА_1 та в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, мотивуючи тим, що вона не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримає та просить їх задовільнити.

Представник відповідача Теребовлянської міської ради подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право власності виданого 20 лютого 1990 року виконкомом Теребовлянської районної ради на підставі рішення № 305 від 11 грудня 1989 року, про те, що ціле домоволодіння, яке розташоване у АДРЕСА_1 дійсно належало колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 та складається з 1-го члена.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 вересня 2016 року № 1912/02/-14 у справах Теребовлянської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 311 від 22 липня 2016 року після смерті ОСОБА_3, за заявою дружини померлого ОСОБА_5, та спадкоємця за заповітом ОСОБА_1, також є відмова від обов'язкової частки від дружини померлого ОСОБА_5, та є заяви про відмову від спадкоємців за законом дітей померлого ОСОБА_6 та ОСОБА_7, також було перевірено, що після смерті батька спадкодавця ОСОБА_4, спадкової справи не заведено, також було встановлено, що на день смерті ОСОБА_4 з ним була зареєстрована дружина ОСОБА_8, яка склала заповіт на все майно в користь ОСОБА_3, та є заведена після ОСОБА_8 спадкова справа № 91 від 10 липня 2015 року в приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І. за заявою сина померлої ОСОБА_3. Станом на 19 вересня 2.016 року після смерті ОСОБА_3, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,56 га, та транспортний засіб, після смерті ОСОБА_8, свідоцтва про право на спадщину не видавались, інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 та після смерті його дружини ОСОБА_8 спадщину прийняв ОСОБА_3, однак за життя належним чином не оформив своє право на спадщину, але прийняв її вступивши в оперативне управління спадковим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Оскільки відповідно до ч. 1,2 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Також відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше.

Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпункту "а" та "б" пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

За життя ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року склав заповіт, яким заповів належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 08 лютого 2016 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що є часом відкриття спадщини на належне йому майно.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивачка фактично вступила в оперативне управління спадковим майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Постановою виданої завідувачем Теребовлянської державної нотаріальної контори № 1912/02-14 від 19 вересня 2016 року було відмовлено ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспор'юється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 слід задовільнити, визнавши за ним право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1).

Керуючись ст.ст. 10, 60, 174, 179 ЦПК України, ст.ст. 524, 525, 526, 527, 529 ЦК Української РСР, п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, 392, 1261, 1268 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд.

Головуючий В.В.Малярчук