Є. у. н. с. 512/966/15-ц
Провадження № 2/512/63/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Савранський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Лепехи В.А., секретаря судового засідання Шаповал Н.Г., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Савранського районного суду Одеської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Саврань» про повернення земельної ділянки у зв'язку з закінченням строку оренди, -

в с т а н о в и в:

21.12.2015 року в провадження Савранського районного суду Одеської області надійшов зазначений позов.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 23 квітня 2010 року між ним та ЗАТ АПК «САВРАНЬ», правонаступником якого є ТДВ «АПК Саврань» було укладено Типовий договір оренди землі строком на пять років, тобто до 23 квітня 2015 року. Відповідно до укладеного Договору в строкове, платне користування Відповідачу було передано земельну ділянку загальною площею 4.39 га масив №9, ділянка №7 розташовану на території Бакшанської сільської ради с. Бакша Савранського району Одеської області.

Після спливу строку договору оренди земельної ділянки позивач неодноразово повідомляв Відповідача про те, що не має наміру подовжувати договір оренди. Однак на жодне повідомлення Відповідачем не було надано відповіді у встановленому порядку відповідно до Закону України «Про звернення громадян». ОСОБА_3 також неодноразово телефонував директору ТДВ "АПК "САВРАНЬ" ОСОБА_4 з проханням повернути належну земельну ділянку відповідно до укладеного договору, однак усно позивачеві було повідомлено, що державна реєстрація договору оренди відбулася у 2012 році, а тому вважають, що строк дії договору починається з моменту його державної реєстрації.

Позивач з такою позицією не згоден та обґрунтовує це наступним: 23 квітня 2010 року було укладено Типовий договір оренди землі між сторонами, також складено Акт приймання передачі земельної ділянки 23.04.2010 року. Тобто між ними було досягнуто згоди відповідно до всіх істотних умов укладеного договору.

Враховуючи вище зазначене та з метою перевірки дійсності тверджень Відповідача щодо строків дії договору оренди, позивач звернувся до Центру обслуговування громадян та отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ін.. згідно якого на даний час відсутні відомості у Реєстрі речових прав на належну йому земельну ділянку.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

З урахуванням порушення прав власника земельної ділянки відповідачем ОСОБА_3 за його твердженням завдано моральної шкоди, що виразилася у тому, що він захищаючи своє майно від посягання відповідача, до якого неодноразово звертався з проханням дотримуватися положень укладеного Договору, змушений був звертатися до різних інстанцій з метою отримання довідок та розяснень відповідно до ситуації, яка склалася у відношеннях з відповідачем. Протиправні дії відвідача завдали позивачу моральної шкоди, яку він оцінив у три тисячі гривень.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала в повному обсязі позовні вимоги, вказавши, що сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Відповідач з дня укладення договору оренди користувався земельною ділянкою та відповідно сплачував належну позивачеві оренду плату, що свідчить про виконання умов договору з 2010 року.

Крім того представник позивача вказала, що своїми діями позивача, які виразилися в тому, що ОСОБА_3 захищаючи своє майно від посягання відповідача, до якого неодноразово звертався з проханням дотримуватися положень укладеного Договору, змушений був звертатися до різних інстанцій з метою отримання довідок та розяснень відповідно до ситуації, яка склалася у відношеннях з відповідачем, зазнав моральних страждань, а тому вважала за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши, що позивачем невірно трактовано момент набрання чинності спірного договору, так як в самому тексті договору п. 43 та в ст. 18 ЗУ «Про оренду землі» в редакції, що діяв на момент укладення договору, вказано, що договір оренди набирає чинності після його підписання та державної реєстрації. Зважаючи на зазначене, представник відповідача вважає, що строк дії договору не закінчився і його перебіг слід рахувати з моменту державної реєстрації договору оренди.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди завданої неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 вказав, що невчасне надання інформації та відповідей позивачеві не мало навмисного характеру та було зумовлено завантаженістю юридичного відділу відповідача, а тому вважав вказані вимоги позивача необгунтованими.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивача, викладену ним у заяві, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено.

23.04.2010 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «АПК «Саврань» (правонаступником якого є ТДВ «АПК «Саврань») в особі директора ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки строком на пять років (а. с. 9-10).

Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 23.04.2010 року (а. с. 11), земельна ділянка площею 4,39 га передана в оренду на строк пять років відповідачу.

Державна реєстрація договору оренди здійснена відповідачем 31.05.2012 року (зворот а. с. 10).

Згідно договору оренди земельна ділянка передана в оренду строком на пять років, тобто термін дії договору закінчився 23.04.2015 року.

Представник відповідача в заперечення позовних вимог вказав, що згідно норм законодавства, що регулюють орендні відносини строк дії договору оренди земельної ділянки починається з часу державної реєстрації такого договору. Однак поваідомив, що фактично відповідач користується спірною земельною ділянкою з моменту підписання акту приймання-передачі земельної ділянки, тобто з 23.04.2010 року.

Суд такі твердження відповідача вважає хибними з урахуванням наступного.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповідно до прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 цього кодексу, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 цього кодексу встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ч. 1 цього кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди землі на підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 19 ЗУ «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на якій його було укладено.

За правилами ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцю земельну ділянку на умовах визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Договір оренди почав свою дію з моменту передання земельної ділянки позивачем відповідачу.

Відповідач з дня укладення договору оренди користувався земельною ділянкою та відповідно сплачував належну позивачу оренду плату, що свідчить про виконання умов договору починаючи з 23.04.2010 року.

Таким чином дії відповідача щодо неповернення земельної ділянки, яка перебувала в оренді, на вимогу позивача йому у власність та користування є протиправними, з урахуванням чого суд вважає, що вимога ОСОБА_3 про зобов'язання ТДВ «АПК «Саврань» повернути йому земельну ділянку розташовану на території Бакшанської сільської ради Савранського району Одеської області масив № 9 ділянка № 7, площею 4,39 га є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

П. 37 зазначеного Договору зазначено, що дія Договору припиняється у разі закінчення строку,на який його було укладено. Строк дії договору закінчився 23.04.2015 р.. Відповідач не виконав обовязку щодо передачі належної ОСОБА_3 на праві приватної власності земельної ділянки.

У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. (зі змінами та доповненнями) в пункті 3 зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також у п.7 даної Постанови вказано, що завдану моральну (немайнову) шкоду відшкодовується тій фізичній або юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. У даному випадку моральна шкода заподіяна позивачу протиправними діями відповідача.

Суд оцінивши доводи представника позивача щодо завданих моральних страждань, отриманих позивачем від дій відповідача та з урахуванням думки представника відповідача, дійшов висновку про те, що вимога про стягнення моральної шкоди з відповідача не підлягає задоволенню. Позивачем та його представником не подано доказів наявності моральної шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та її настанням.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Позивач ОСОБА_3 є інвалідом першої групи (а. с. 26; 27), а тому він звільнений від сплати судового збору при звернення з позовом до суду.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме в частині задоволення вимоги немайнового характеру, тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн..

Керуючись ст.ст. 32, 41, 56, 62 Конституції України, ст.ст. 19, 20, 34 ЗУ «Про оренду землі», ст.ст. 23, 210, 321, 638, 640, 1167 ЦК України ст.ст.10,11, 57-60, 88, 209, 212-215, 222, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Товариство з додатковою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Саврань» (ТДВ «АПК «Саврань»), код ЄРПОУ 30901298, св. № 200089511, ІПН № 61, р/р НОМЕР_1 в ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» м. Одеса,, МФО 380805, 66223, Одеська область, Савранський район с. Полянецьке, вул. Леніна, 103, повернути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт КК № 545552 виданий Савранським РВ УМВС України в Одеській області 27.07.2000 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованому за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, земельну ділянку розташовану на території Бакшанської сільської ради Савранського району Одеської області масив № 9 ділянка № 7, площею 4,39 га.

3. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Агропромисловий комплекс «Саврань» (ТДВ «АПК «Саврань»), код ЄРПОУ 30901298, св. № 200089511, ІПН № 61, р/р НОМЕР_1 в ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» м. Одеса, МФО 380805, розташованого за адресою: 66223, Одеська область, Савранський район с. Полянецьке, вул. Леніна, 103, в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 гривень. Розрахунок проводити за реквізитами: розрахунковий № 0411, КЕКД 22030101, МФО 828011, отримувач УДКСУ в Савранському районі, банк ГУДКСУ в Одеській області, . Призначення платежу: судовий збір.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Савранський районний суд Одеської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. А. Лепеха