Справа №482/106/16-ц 26.05.2016 26.05.2016 26.05.2016
Провадження №22-ц/784/1392/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Яворської Ж.М., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 5 травня 2016 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_4

про встановлення факту та визнання правочину недійсним

У С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту та визнання правочину недійсним.

Позивач зазначав, що 1 березня 2012 року померла його мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2015 році він дізнався про те, що за життя, а саме 17 березня 2000 року, мати уклала договір дарування земельної частки (паю) у землях, які перебувають у колективній власності КСП ім.Шевченка Новоодеського району Миколаївської області, на користь ОСОБА_4 ОСОБА_5 була неграмотною особою, а тому угода мала бути підписана її представником та прочитана їй вголос. Проте таких відомостей договір не містить.

Посилаючись на порушення нотаріального законодавства при укладенні угоди, ОСОБА_1 просив встановити факт неписьменності ОСОБА_5 та визнати договір дарування від 17 березня 2000 року недійсним за статтею 48 ЦК УРСР.

До участі в справі як третю особу залучено ОСОБА_6 та нотаріуса Новоодеської державної нотаріальної контори.

Відповідач ОСОБА_4, діючи через свого представника, позов не визнав, посилаючись на те, що ОСОБА_7 не є належним позивачем у справі, пропустив строк позовної давності, а позов є необґрунтованим та безпідставним.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 5 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт не погодився з оцінкою судом зібраних доказів щодо неписьменності спадкодавця та висновками щодо його спадкових прав і сплив позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає лише частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються законодавством, яке діяло на час укладення угоди, а саме нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до частини 1 статті 48 ЦК УРСР недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону.

За правилами цієї норми угода визнається недійсною при невідповідності її закону та іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції, у тому числі при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними за статтями 45-47, 49-58 ЦК ЦРСР. Правила зазначеної статті застосовуються також до наслідків визнання недійсною угоди при недодержанні форми, в якій угода під страхом недійсності має бути укладена (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», яка діяла до 6 листопада 2009 року).

Нотаріальна форма укладення договорів дарування передбачена статтею 244 ЦК УРСР та по суті є посвідченням угоди нотаріусом у визначеному нотаріальним законодавством порядку.

Відповідно до статей 43 - 46 Закону України «Про нотаріат», в редакції, яка діяла на час вчинення правочину (далі Закон), на нотаріуса покладаються обовязки встановити особу громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевірити її дієздатність та витребувати і перевірити документи, необхідні для вчинення такої дії.

Правила статті 45 Закону передбачали підписання угоди особою, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у присутності нотаріуса. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати угоду, за його дорученням і в його присутності та в присутності нотаріуса угоду може підписати інший громадянин. Про причини, з яких особа не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі.

Аналогічне правило містить і пункт 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 14 червня 1994 року (далі Інструкція), в якому також зазначено, що якщо громадянин, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії, неписьменний або сліпий, нотаріус прочитує йому текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Зміст зазначених норм свідчить про те, що підписання договору представником та прочитання нотаріусом тексту документа з відповідною відміткою має місце у випадках, якщо громадянин не може власноручно підписати угоду.

З матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2000 року ОСОБА_5 уклала договір дарування права на земельну частку (пай) у землях, які перебувають в колективній власності КСП ім. Шевченка Новоодеського району Миколаївської області, на користь ОСОБА_4 (а.с.14,38).

Мораторій на відчуження права на земельну частку (пай) запровадженой Законом від 18 січня 2001 року «Про угоди щодо відчуження земельної частки(паю)».

Договір укладено у письмовій формі та посвідчений державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори. За змістом посвідчувального напису договір підписаний особисто дарувальником в присутності нотаріуса, який встановив особу дарувальника, перевірив її дієздатність та належність відчужуваного права (а.с.14 зворот).

Будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_5 не могла власноручно підписати договір, або не підписували його, матеріали справи не містять.

Обовязок нотаріуса перевірити письменність (грамотність) особи, яка власноручно підписує документ, ані Законом, ані Інструкцією не передбачено.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень нотаріусом порядку посвідчення договору дарування, зокрема вимог статті 43 Закону та пункту 13 Інструкції.

Про належне усвідомлення дарувальником ОСОБА_5 змісту вчинених нею дій по відчуженню права на земельну частку свідчать і наступні події.

Так, з 2000 року спірною земельною часткою користується відповідач ОСОБА_4, здійснюючи всі права власника.

Жодних претензій за життя щодо земельної частки ОСОБА_5 не заявляла. Договір дарування від 17 березня 2000 року вона не оспорювала.

У 2006 році ОСОБА_5 виїхала з м. Нова Одеса на постійне проживання до Полтавської області (а.с.6). У вересні 2009 року вона продала належне їй нерухоме майно у м. Нова Одеса (а.с.51).

ОСОБА_5 померла 1 березня 2012 року у с.Коржі Решетилівського району Полтавської області (а.с.5).

Отже, основний висновок суду про відсутність підстав, передбачених статтею 48 ЦК УРСР, відповідає обставинам справи та вимогам цивільного законодавства.

Посилання апелянта на доведеність факту неписьменності ОСОБА_5 не мають правового значення, оскільки, як зазначалось вище, закон не покладає на нотаріуса обовязок встановлювати ці обставини при посвідченні угод. Тому встановлення цієї обставини судом не впливає на оцінку дій нотаріуса та не доводить порушення нотаріального посвідчення угод.

При цьому, у будь-якому разі, факт неписьменності особи є не фактом, що має юридичне значення, встановлення якого можливо судовим рішенням за окремою вимогою позивача, а є обставиною, якою позивач обґрунтовує вимогу про визнання правочину недійсним.

Не можуть бути підставою для скасування рішення і доводи про наявність у апелянта прав спадкоємця, оскільки доведеність цього факту також не впливає на оцінку дійсності угоди за правилами статті 48 ЦК УРСР.

Права спадкоємця є похідними від прав спадкодавця, а порушень прав останнього судом не встановлено.

Відповідно до статті 268 ЦК сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. За загальним змістом положень про позовну давність її положення застосовуються при поновленні порушеного права. Оскільки порушень прав спадкоємця, які мають похідний характер, не встановлено, то і висновок суду про сплив позовної давності не можна вважати обґрунтованим.

Отже колегія суддів вважає необхідним виключити з мотивувальної частини судового рішення висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності.

Керуючись статтями 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 5 травня 2016 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновок про сплив позовної давності.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя апеляційного суду

Миколаївської області ОСОБА_8