АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Омельченко Л.М.

суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

З участю позивача ОСОБА_2

Представника відповідача Благодир І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія», третя особа - виконуючий обов»язки генерального директора Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» Засядько Р.А.,- про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним вище позовом.

Посилався на те, що згідно наказу від 04.07.1995 року №47-к його було прийнято відповідачем на роботу в якості робітника компанії, а з 05.08.1996 року - переведено на посаду оператора з добування нафти і газу.

20 липня 2015 року наказом за № 71-п СП «Полтавська газонафтова компанія» його звільнено з посади оператора з добування нафти і газу у зв»язку зі скороченням штату за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що його звільнення з роботи було здійснено з грубим порушенням вимог ст.ст. 40, 42 КЗпП України, тому наказ про звільнення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, а він - поновленню на роботі. Крім того, йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, дискомфорті, порушенні його звичного способу життя. Він втратив душевний спокій, оскільки йому залишалося три роки до виходу на пільгову пенсію, а при наявності великого безробіття у країні він не впевнений, що знайде собі нове місце роботи.

Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» від 20.07.2015 р. № 71-п, поновити його на роботі оператором з добування нафти і газу пункту наливу нафти відділу видобування у відповідача, стягнути з СП «Полтавська газонафтова компанія» на його - позивача користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 липня 2015 року до дня поновлення на роботі та стягнути 5000 грн.00 коп. заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 до Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія», третя особа - виконуючий обов»язки генерального директора Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» Засядько Р.А.,- про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено.

Постановлено визнати незаконним та скасувати наказ Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» від 20.07.2015 року № 71-п.

Поновити ОСОБА_2 на роботі оператором з добування нафти і газу пункту наливу нафти відділу видобування у СП «Полтавська газонафтова компанія» з 21 липня 2015 року.

Зобов»язати СП «Полтавська газонафтова компанія» нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 липня 2015 року по 01 грудня 2015 року та 5000 грн.00 коп. моральної шкоди.

Стягнути з СП «Полтавська газонафтова компанія» на користь держави судовий збір 243 грн.60 коп.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі допущено до негайного виконання.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржило СП «Полтавська газонафтова компанія» в особі представника за довіреністю Благодир І.В., який, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вважає, що звільнення ОСОБА_2 було здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства та в порядку, передбаченому п.1 ст. 40 КЗпП України. Крім того, в обґрунтування наявності моральної шкоди та її розміру позивач, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, не надав належних доказів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з»явилися в засідання апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно наказу від 04 липня 1995 року № 47-к ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» в якості робітника компанії. Наказом від 05.08.1996 року № 73-к відповідач перевів ОСОБА_2 на посаду оператора з добування нафти і газу (а.с.4-6).

Згідно наказу від 15 травня 2015 року № 103 «Про скорочення штату працівників», виданого виконуючим обов»язки генерального директора СП «Полтавська газонафтова компанія» Засядьком Р.А., скорочено посаду - оператор з добування нафти у кількості двох працівників з посиланням на скорочення програми буріння та операційної діяльності підприємства і на ч. 3 ст. 64, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.11). З даним наказом 15.05.2015 року ознайомлено позивача ОСОБА_2 Також його попереджено про подальше скорочення з роботи по закінченню двох місяців з моменту попередження та повідомлено про неможливість запропонувати йому іншу роботу на підприємстві з причин її відсутності (а.с.12).

Наказом СП « Полтавська газонафтова компанія» від 20 липня 2015 року № 71-п позивача було звільнено з роботи у зв»язку зі скороченням штату за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.7).

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у п. 1 вказаної статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Тому розірвання з працівником трудового договору у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за відсутності вільних вакансій у межах усієї структури підприємства, установи, організації як юридичної особи, на які цей працівник може бути переведений або за відсутності його згоди на таке переведення.

Згідно вимог ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до абз. 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При цьому, мова йде про те, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Згідно довідки СП « Полтавська газонафтова компанія», на підприємстві відсутні штатний розпис та профспілкова організація (а.с.179), що унеможливило перевірку судами наявності чи відсутності вакантних посад на момент звільнення з роботи ОСОБА_2

Крім того, за правилами ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації та за наявності інших переваг.

В абз. 4 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 зазначено, що судам при розгляді справ слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Переважне право на залишення на роботі має визначатись у випадку скорочення чисельності штату працівників, які займають однакові посади.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом встановлено, що СП «Полтавська газонафтова компанія» має пункт наливу нафти в с. Руденківка Новосанжарського району Полтавської області, де працював ОСОБА_2, та виробничу базу СП ПНГК в с. Соколова Балка Новосанжарського району Полтавської області. У пункті наливу нафти на день звільнення позивача з роботи працювало чотири оператори з видобування нафти і газу, на виробничій базі - 39 операторів, що підтверджується наданою представником відповідача в засідання суду апеляційної інстанції письмовою довідкою (а.с.177-179). Разом з тим, відповідач не надав доказів, що ним з"ясовувалась наявність чи відсутність переважного права у позивача на залишення на роботі перед іншими операторами з добування нафти і газу, у тому числі й на виробничій базі СП ПГНК в с. Соколова Балка Новосанжарського району Полтавської області. Також СП «Полтавська газонафтова компанія» не надало ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій належних та допустимих доказів відносно дотримання ним інших гарантій трудових прав, передбачених ст.42 КЗпП України. Так, зі справи вбачається, що за час перебування з відповідачем у трудових відносинах позивач не мав жодних стягнень, постійно підвищував свою кваліфікацію на курсах по технологічних операціях, про що свідчать надані ним свідоцтва і відповідні посвідчення (а.с.65-70). На день звільнення з роботи він мав четвертий розряд оператора з добування нафти і газу та середню спеціальну освіту, а його безперервний стаж на підприємстві становить більше 20 років (а.с.65-71). Крім того, ОСОБА_2 до переведення його на пункт наливу нафти і газу в с. Руденківка Новосанжарського району працював оператором на виробничій базі СП ПГНК в с. Соколова Балка Новосанжарського району Полтавської області, де операторами виконується більший обсяг робіт.

Місцевим судом правильно встановлено і це підтверджено в суді першої інстанції показаннями свідків та наданою представником відповідача в засідання апеляційного суду довідкою, що з 01.10.2015 року на посаду оператора з видобування нафти і газу в с. Руденківка Новосанжарського району Полтавської області у пункт наливу нафти і газу було переведено з будівельного відділу СП ПГНК ОСОБА_5, який має середню освіту та стаж роботи 8 років 9 місяців. Отже, на даний час на вище вказаному пункті наливу нафти і газу працює 3 оператори.

Врахувавши зазначені вище обставини та давши належну оцінку доказам сторін, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Рішення суду в цій частині є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому скасуванню не підлягає.

Місцевий суд також дійшов правильного висновку, що у результаті незаконного звільнення позивача з роботи останньому було завдано відповідачем моральну шкоду, яка полягала у відповідних моральних стражданнях.

Згідно роз'яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування суд визначає у межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу фізичних та моральних страждань, з урахуванням в кожному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Враховуючи обсяг страждань позивача, а також тривалість зміни обстановки у його житті, суд першої інстанції оцінив завдану йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Проте, сума моральної шкоди, стягнутої місцевим судом, є завищеною. Приймаючи до уваги характер, обсяг і тривалість заподіяних ОСОБА_2 моральних страждань, а також вину відповідача й інші обставини та, виходячи з принципу розумності і справедливості, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнення моральної шкоди з 5000 грн.00 коп. до 1000 грн. 00 коп.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що скорочення кількості операторів з добування нафти і газу в с. Руденківка Ново-Санжарського району Полтавської області до двох посад відбулося внаслідок скорочення програми буріння та операційної діяльності СП «Полтавська газонафтова компанія» не заслуговують на увагу, так як відповідач не довів підстав скорочення ОСОБА_2 з роботи. При цьому, місцевий суд вірно врахував надані відповідачем докази про те, що через 3 місяці після звільнення позивача з роботи на пункті наливу нафти і газу в с. Руденківка Ново-Санжарського району знову було введено третю посаду оператора з видобування нафти і газу.

Доводи скарги про те, що, судом не взято до уваги, що підприємство при вирішенні питання про звільнення операторів з добування нафти і газу керувалося критеріями кваліфікації та можливістю використання операторів з виробничої бази СП ПГНК на пункті наливу нафти, теж не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ці доводи спростовуються подальшими діями відповідача відносно введення третьої посади оператора на пункті наливу нафти і газу в с. Руденківка Новосанжарського району.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду - змінити щодо розміру стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.п.3,4, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» частково задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 грудня 2015 року змінити в частині стягнення зі Спільного підприємства « Полтавська газонафтова компанія» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, зменшивши її розмір з 5000 грн. 00коп. до 1000 грн.00 коп. (однієї тисячі гривень).

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Копія вірно: