Справа № 639/722/16-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Срокіної І.І.,
за участю секретаря Макушенко Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріально та моральної шкоди,-
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 24.02.2015 р. о 07-40 год. сталася ДТП з вини відповідача, який куруючи автомобілем НОМЕР_1 у м. Харкові по вул. Полтавський шлях в районі будинку 95, не виконав вимоги п. 10.1 ПДД, а саме: не змінюючи напрямок руху не впевнився, що це буде безпечно та вчинив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
В результаті зазначеної ДТП автомобілю позивача заподіяно значних механічних ушкоджень. Відповідно до звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 25.03.2015 р., станом на 24.02.2015 р. з врахуванням втрати товарної вартості матеріальний збиток складає 417572,98 грн.
Матеріальна шкода у добровільному порядку відповідачем відшкодована не була.
У останнє судове засідання позивач та його представник не зявилися, представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання жодного разу не зявився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлялася про час і місце розгляду справи, уся кореспонденція, яка направлялася на її адресу повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача , виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 19.01.2016 р. скасовано постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.09.2015 р. та прийнято нову постанову, якою встановлено, що 24.02.2015 р. приблизно о 07-40 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_3, рухався по вул. Полтавський шлях та в районі будинку № 95, змінюючи напрямок руху не впевнився, що це буде безпечно, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1, в результаті чого ОСОБА_2 визнано винним за ст. 124 КУпАП через порушення ним п.п. 10.1 та 10.4 ПДР України (а.с. 35-39).
Таким чином, в адміністративній справі з'ясовані обставини скоєння ДТП та вина сторін, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. За таких обставин розглядаючи справу у порядку цивільного судочинства, суд не вправі перевіряти обставини ДТП і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до цієї ДТП, оскільки відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до положень ч.5 ст.1187 ЦК України, згідно з якими особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Тобто, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини.
У вчиненні ДТП є вина саме відповідача, що підтверджується постановою суду у справі про адмінправопорушення.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами і не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень , що на думку суду, свідчить про визнання ним заявлених до нього вимог.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, із відповідними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішенні даного спору, у судовому засіданні встановлено як наявність самої шкоди; так і факт протиправної, винної поведінки у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що була заподіяна позивачу.
Із звіту № 141/2015 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 25.03.2015 р. вбачається, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля НОМЕР_5 в результаті пошкодження при ДТП станом на24.02.2015 р. з урахуванням втрати товарної вартості складає 417572,98 грн. (а.с. 10-21).
Тому, вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню.
Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ст.ст. 1187, 1188, 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди частково, суд вважає розумною і справедливою суму відшкодування за нанесену йому моральну (немайнову) шкоду у розмірі 2000 грн., оскільки позивач пережив сильний емоційний стрес, не мав можливості користуватися належним йому транспортним засобом.
За загальними правилами чинного цивільного законодавства особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з положеннями ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
На думку суду, відповідачем не надано будь-яких обґрунтувань на спростування доказів, наданих позивачем, що пошкодження автомобіля, належного позивачу відбулось не з його вини , тому він повинен відшкодувати спричинену внаслідок ДТП матеріальну шкоду.
Питання про судові втрати суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 22, 1166, 1167, 1187 ЦК України , ст.ст.11, 60, 88, 209, 218 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріально та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 367572 (триста шістдесят сім тисяч пятсот сімдесят дві) грн. 98 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.
Стягнути з ОСОБА_2, (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3695 (три тисячі шістсот девяносто пять) грн. 72 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя І.І.Срокіна