Провадження № 2/760/6406/16
У Х В А Л А

03 листопада 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Кушнір С.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів про відступлення права вимоги дійсними,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, в якому просила визнати дійсним договір про відступлення права вимоги від 09.11.2012 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів зв'язку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Позивач ОСОБА_1 в позові посилається на те, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вона звільнена від сплати судового збору.

Згідно ч. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Стаття 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач просить визнати дійсним договір про відступлення права вимоги від 09.11.2012 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Таким чином, позивачем не доведено, що на правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів».

Також позивачем ОСОБА_1 звертаючись до відповідача з позовом про визнання договорів про відступлення права вимоги дійсними, не чітко викладено зміст позовних вимог, не зазначено докази, що обгрунтовують заявлені вимоги, не доведено, які права позивача порушені відповідачем та не зазначено норму права, яка регулює такі спірні правовідносини.

Водночас, позивачем не викладено обставини щодо обґрунтування підстав та предмету позову, тобто, які права позивача порушено відповідачем, якими саме діями відповідача, а також на підставі якої правової норми визначається той спосіб захисту прав, який позивач просить застосувати.

Таким чином, позивачем не викладено обґрунтування права вимоги до відповідача, відповідно до норм матеріального права, а тому не визначено характер позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто які права порушені, якими діями відповідача та як вони взаємопов'язані, тобто який характер мають правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем саме з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення і яких саме порушених прав позивача, враховуючи, що ст. 16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст. 4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду представником позивачів не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки позивачем не сплачено судовий збір.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зі змінами і доповненнями, судовий збір за подачу позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20 грн.).

Тому, позивачу ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20 грн.), на наступні реквізити: отримувач коштів: УДК СУ Солом'янського району м. Києва, код отримувача/ код за ЄДРПОУ/:38050812, рахунок отримувача: 0010, банк отримувача: ГУ ДКУ у м. Києві, код банку отримувача /МФО/: 820019, код класифікації доходів бюджету: 22030100, призначення платежу: 22030001; 050, «Судовий збір», Солом'янський р/с, 02896762, за подачу позову та надати оригінал квитанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст. ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів про відступлення права вимоги дійсними - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків на протязі п'яти днів з дня отримання ним копії ухвали.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Кушнір С.І.