У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Леванчука А.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до УМВС України у Полтавській області, приватного акціонерного товариства «Українська пожежна страхова компанія», Ленінського районного відділу Полтавського міського управління УМВС України у Полтавській області, автогосподарства підпорядкованого УМВС України у Полтавській області, ОСОБА_4, Головного управління Державної Казначейської служби України у Полтавській області про стягнення витрат на поховання та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року та за касаційною скаргою Ленінського районного відділу Полтавського міського управління УМВС України у Полтавській області, поданою представником Забєлінським Олександром Сергійовичем, на рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, позовні вимоги за яким уточнені у вересні 2014 року, і остаточно просила стягнути солідарно з УМВС України у Полтавській області та автогосподарства підпорядкованого УМВС України у Полтавській області на її користь витрати на поховання батька в сумі 2 790 грн та 500 000 грн - на відшкодування моральної шкоди шляхом зобов'язання ГУ ДКС України у Полтавській області списати присуджені кошти з Єдиного казначейського рахунку.

У обґрунтування позовних вимог вказувала, що 28 лютого 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля Ленінського РВ ППМУ УМВС України у Полтавській області ВАЗ під керуванням оперуповноваженого Ленінського РВ ППМУ УМВС України у Полтавській області ОСОБА_4 та маршрутного таксі ГАЗ А 0482 СПГ (РУТА), власником якого є ОСОБА_6, під керуванням водія ОСОБА_7 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ВАЗ НОМЕР_3 ОСОБА_8, її батько, загинув.

ОСОБА_3 вказувала, що вона понесла витрати на поховання батька у розмірі 2 790 грн, а також просила відшкодувати завдану їй смертю батька моральну шкоду.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 5 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 5 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія», Ленінського районного відділу Полтавського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 2 505 грн у відшкодування витрат на поховання, 2 550 грн - у відшкодування моральної шкоди, а всього 5 055 грн.

Стягнуто з Ленінського районного відділу Полтавського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області на користь ОСОБА_3 77 450 грн у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 5 грудня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення суду апеляційної інстанції в частині визначення моральної шкоди, збільшивши суму стягнуту на її відшкодування до 497 450 грн, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі Ленінського районного відділу Полтавського міського управління УМВС України у Полтавській області, поданій представником Забєлінським О.С., порушено питання про скасування рішення апеляційного суду та покладення обов'язку з відшкодування шкоди на страхову компанію, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково.

Доводи касаційних скарг не містять посилань на незаконність судових рішень у частині відшкодування витрат на поховання, тому в цій частині його законність та обґрунтованість суд касаційної інстанції не перевіряє.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 28 лютого 2012 року поблизу с. Марківка Полтавської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля Ленінського РВ ППМУ УМВС України у Полтавській області ВАЗ НОМЕР_3, державний реєстраційний номер 10-87, під керування оперуповноваженого СКР Ленінського РВ ППМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4 та маршрутного таксі ГАЗ А 0482 СПГ (РУТА), державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_9, під керуванням ОСОБА_7

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув пасажир автомобіля ВАЗ НОМЕР_3 ОСОБА_10, батько позивача.

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 4 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25 квітня 2013 року, ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 роки та покладенням на нього певних обов'язків.

Вироком встановлено, що на час вчинення злочину ОСОБА_4 виконував службові обов'язки і керував службовим автомобілем, закріпленим за ним, відповідно до наказу начальника Ленінського РВ ПМУ УМВС України у Полтавській області від 25 серпня 2011 року.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 листопада 2011 року № АВ/0810886, автомобіль ВАЗ НОМЕР_3, державний реєстраційний номер 10-87, застрахований у ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія».

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2013 року до участі у справі залучено ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» як співвідповідача.

Згідно з висновком судово-психологічної експертизи № 92 від 10 квітня 2014 року, наданим Полтавським відділенням Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз ім. Бокаріуса, ситуація загибелі ОСОБА_10 внаслідок злочину, вчиненого службовою особою Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_4, є психотравмувальною для ОСОБА_3 Загибеллю батька ОСОБА_3 спричинено моральні страждання, які з огляду на їх інтенсивність, тривалість та ступінь негативного впливу на її життєдіяльність є суттєвими. Суттєві моральні страждання є психологічною підставою для правового вирішення питання про відшкодування моральної шкоди. В разі встановлення судом факту заподіяння моральної шкоди, розмір її відшкодування, визначений за результатами даного дослідження, становить 324 мінімальних заробітних плат, що в грошовому еквіваленті на момент складання експертного висновку становить 394 632 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, дійшов висновку про часткову доведеність позовних вимог щодо суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, та визначив її у сумі 80 000 грн, але відмовив у позові з підстав непред'явлення вимог до страховика.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні суми на відшкодування моральної шкоди з ПАТ «Українська пожежна страхова компанія» та Ленінського РВ ПМУ УМВС України у Полтавській області, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині визначеної ним суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, і вважав відповідальними за таку шкоду страховика (з урахуванням ліміту відповідальності) та Ленінський РВ ПМУ УМВС України у Полтавській області, на службі у якому перебував ОСОБА_11 Вважав, що залучення судом до участі у справі вказаних осіб як співвідповідачів свідчить про звернення позивача за пред'явленими позовними вимогами і до них. На підтвердження цього висновку послався на добровільне виконання страховиком обов'язку з відшкодування витрат на поховання.

Проте з такими висновками повністю погодитись не можна.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою, за змістом ст. 1167 ЦК України, залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України суб'єктом, відповідальним за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується з ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції не врахував обґрунтування позову, викладене, зокрема, у заяві про їх уточнення (а. 24-25 т. 2) та суть позовних вимог. Крім цього, вирішуючи справу, апеляційна інстанція не врахувала обставини, встановлені вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 4 лютого 2013 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_10 настала внаслідок взаємодії автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_11 та автомобіля ГАЗ, державний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_9

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на суд апеляційної інстанції покладено обов'язок перевіряти в межах заявлених у суді першої інстанції позовних вимог законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини й усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, на вказане уваги не звернув; не врахував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для стягнення суми на відшкодування моральної шкоди з ПрАТ «Українська пожежна страхова компанія» та Ленінського районного відділу Полтавського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України у Полтавській області.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та касаційну скаргу Ленінського районного відділу Полтавського міського управління УМВС України у Полтавській області, подану представником Забєлінським Олександром Сергійовичем, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко А.О.Леванчук Г.І.Мостова