Справа № 540/1257/15-ц
Номер провадження 2/540/27/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016 Машівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Хомінець І.В.,

за участю секретаря Мотріченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання частково недійсним кредитного договору № НОМЕР_1 від 30.12.2013 року, -

в с т а н о в и в :

у листопаді 2015 року позивач звернулася до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що 30.12.2013 року між нею та відповідачем був укладений кредитний договір № НОМЕР_1, за умовами якого банк надав їй кредит у сумі 20 000 грн. строком на 36 місяців зі сплатою 0,01 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Крім цього, умовами договору (п.1.4.4) передбачена щомісячна сплата комісії за управління кредитом в розмірі 707 грн., яку вона вважає нікчемною, оскільки суперечить нормам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У звязку з викладеним позивач просить захистити її право як споживача, шляхом визнання пункту 1.4.4 договору № НОМЕР_1 від 30.12.2013 року недійсним.

У судове засідання сторони не зявилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги вони підтримують та наполягають на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин, двічі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Установлено, що 30.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № НОМЕР_1,за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 20 000,00 грн та на придбання послуг у продавця 200,00 грн, а всього 20200,00 грн, строком на 36 місяців, з 30.12.2013р. по 30.12.2016р., зі сплатою 0,01 % річних (п.1.1 Договору). Крім цього, п. 1.4.4. Договору передбачено, що за управління кредитом позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентів, сплачує комісію, розмір якої зазначений у Графіку платежів, що є невідємною частиною даного Договору, і складає 707,00 грн. (а.с.5,11).

Згідно ч.1,3 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 30.12.2013 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). За таких обставин, враховуючи, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач повинен був сплатити комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання частково недійсним кредитного договору № НОМЕР_1 від 30.12.2013 року задоволити.

Визнати недійсним пункт 1.4.4. договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 30.12.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" та ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: