Ухвала

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило у рахунок погашення заборгованості за кредитом та процентами у сумі 105 912,90 доларів США, пені у сумі 105 008 грн 80 коп. та комісії у сумі 32 895 грн 30 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 2010 року, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, крім того, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року, позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2007 року № 08/07/840 у сумі 105 912,90 доларів США - за тілом кредиту та процентами, 105 008 грн 80 коп. - пені та 32 895 грн 30 коп. - комісії перед ПАТ АБ «Укргазбанк» звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 червня 2010 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. та зареєстрованого за реєстровим № 6878, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 - просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека − вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва. Обтяження об'єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом установлено, що 27 лютого 2007 року між Акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 08/07/840, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 98 670 доларів США зі строком повернення до 27 лютого 2022 року.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 27 лютого 2007 року між тими самими сторонами укладено договір іпотеки № 752019, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передала в іпотеку банку майнові права за договором про участь у фонді фінансування будівництва «Столиця-1» виду А від 09 серпня 2006 року, укладеного між ОСОБА_5 і ТОВ КБ «Столиця».

За умовами договору про участь у фонді фінансування будівництва ОСОБА_5 отримала майнові вимоги щодо обов'язку забудовника після закінчення будівництва передати у її власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Обтяження нерухомого майна (майнових прав) іпотекою зареєстровано 27 лютого 2007 року у державному реєстрі іпотек за реєстраційним № 4557171, а також 05 березня 2007 року - у державному реєстрі обтяжень рухомого майна за реєстраційним № 4591139.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх обов'язків за кредитним договором, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2011 року (з урахуванням рішення апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2011 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 22 листопада 2011 року) із ОСОБА_5 на користь АБ «Укргазбанк» стягнуто 105 912,90 доларів США заборгованості за кредитом та процентами, 105 008 грн 80 коп. пені, 32 895 грн 30 коп. комісії та вирішено питання про розподіл судових витрат. Вказаними рішеннями у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5, шляхом продажу на прилюдних торгах із початковою ціною продажу у розмірі 730 300 грн.

Звертаючись до суду із позовом, ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначило, що під час виконання вищевказаних судових рішень з'ясувалося, що 22 червня 2010 року вказана квартира була відчужена ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу СєтакВ.Я. та зареєстрованого за № 6878.

Встановивши факт переходу до ОСОБА_4 права власності на предмет іпотеки, суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та задоволення указаного позову.

На спростування доводів відповідача про те, що згідно з договором іпотеки від 27 лютого 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором були передані майнові права на вищевказану квартиру, а не сама квартира, суд правильно зазначив, що п. 2.3 договору іпотеки передбачено, що після завершення будівництва збудована нерухомість залишається предметом іпотеки відповідно до цього договору.

Крім того, суд надав належну оцінку тій обставині, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2011 року вже було звернуто стягнення на вказану квартиру на підставі договору іпотеки від 27 лютого 2007 року, яке на теперішній час не виконано.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи, а саме: позивачем не надано доказів на підтвердження державної реєстрації обтяження іпотекою саме вказаної квартири; порушення судами вимог ст. ст. 10, 11-1, 20, 58-60, 213, 214, 215, 297, 301, 307, 309 ЦПК України; неправильне застосування судами ст. ст. 23, 38, 39, 43 Закону України «Про іпотеку», висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак