У х в а л а

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», треті особи: ОСОБА_5, Артемівський міський центр зайнятості Донецької області, про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням трудового законодавства, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати незаконними та скасувати накази Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (далі - ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат») від 28 жовтня 2014 року про його звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників, а також від 06 листопада 2014 року та від 28 квітня 2015 року про зміну дати його звільнення з роботи з 28 жовтня 2014 року на 03 листопада 2014 року та з 03 листопада 2014 року на 01 грудня 2014 року відповідно; поновити його на роботі на посаді начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки з 28 жовтня 2014 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за кожен день вимушеного прогулу за період з 28 жовтня 2014 року по дату ухвалення рішення суду, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та стягнути 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої порушенням трудових прав у зв'язку зі звільненням і затримкою розрахунку при звільненні.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що з 01 листопада 2012 року він займав позаду начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат».

Наказом від 06 грудня 2013 року його було звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату працівників.

На підставі рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року вищевказаний наказ було скасовано та наказом генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 22 липня 2014 року було поновлено його на зазначеній посаді з 06 грудня 2013 року.

Відповідно до наказу генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 28 жовтня 2014 року його було звільнено з посади начальника охорони сторожової відділу економічної безпеки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» у зв'язку із скороченням штату працівників, а оскільки він перебував на лікарняному дата його звільнення змінювалась наказами генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 06 листопада 2014 року - з 28 жовтня 2014 року на 03 листопада 2014 року, наказом від 28 квітня 2015 року - з 03 листопада 2014 року на 01 грудня 2014 року, без скасування самого наказу про звільнення.

Вважає зазначені накази незаконними, оскільки в день поновлення його на роботі - 22 липня 2014 року він не був попереджений про майбутнє скорочення штату працівників, а з наказом щодо його майбутнього звільнення у зв'язку із скороченням посади був ознайомлений лише 27 серпня 2014 року на засіданні комісії по скороченню численності штату працівників ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», де йому було запропоновано посади, які на той час були вакантними.

Звертав увагу на те, що він погодився на запропоновану йому вакантну посаду директора з маркетингу, але 27 серпня 2014 року на вказану посаду була призначена інша особа, оскільки ця посада не відповідала його освіті та досвіду роботи за кваліфікаційними умовами, а інші посади, які на той час були вакантні та які він був згоден зайняти, йому запропоновані не були.

Впродовж двохмісячного строку попередження про його подальше звільнення на підприємстві неодноразово скликалася комісія зі скорочення штату, які були проведені без його участі, та складені акти щодо його повідомлення про наявні вакансії за телефоном, що не передбачено законодавством.

Крім того, під час повторного звернення роботодавця до профспілкового комітету з поданням про надання згоди на його звільнення він запрошений не був.

Посилаючись на те, що його звільнення, зміни дати звільнення та розрахунок відбулися з порушенням вимог трудового законодавства, вказані обставини призвели до втрати життєвих зв'язків, погіршення стану здоров'я, що завдало йому моральної шкоди, просив позов задовольнити.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2015 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку, та у відшкодуванні моральної шкоди скасовано.

Стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку в сумі 6 807 грн 60 коп.

Стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь ОСОБА_4 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У решті рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2015 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був звільнений з посади з дотриманням вимог трудового законодавства, а відповідач, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із скороченням посади, запропонував працівникові всі наявні вакантні посади, які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації в цій же в юридичній особі, однак позивач відмовився, а тому роботодавець обґрунтовано звільнив працівника на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України з посади у зв'язку зі скороченням штату працівників і відмовою його від переведення на іншу роботу з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, з дотриманням як підстав, так і процедури звільнення.

При цьому, винесення наказів від 06 листопада 2014 року та від 28 квітня 2015 року, якими було змінено дату звільнення позивача, не суперечить вимогами діючого законодавства, та пов'язано лише з умисними діями самого позивача, який своєчасно не повідомив роботодавця про перебування на лікарняному та не надав листки непрацездатності.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження факту існування заборгованості за весь час затримки розрахунку, оскільки повний розрахунок з ним проведено 28 жовтня 2014 року, а перерахунок та виплата належних до сплати сум лікарняних після перенесення дати звільнення були проведені несвоєчасно через затримку в наданні на підприємство листків непрацездатності, тобто не з вини роботодавця, а отже і відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку, відшкодування моральної шкоди та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що наказом генерального директора ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» від 28 квітня 2015 року зобов'язано бухгалтерію провести розрахунок з позивачем з урахуванням зміни дати звільнення, з яким останній був ознайомлений 30 квітня 2015 року, а остаточний розрахунок з позивачем проведено 01 липня 2015 року.

Враховуючи вказані обставини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку з урахуванням середньої заробітної плати позивача, а також про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, обумовленої несвоєчасним розрахунком при звільненні.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2015 року, в незмінній після апеляційного перегляду частині, та рішення апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська