Номер провадження: 22-ц/785/3495/16
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О.М
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Бабія А.П.

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Кодимської міської ради Одеської області, Управління державної казначейської служби України в Кодимському районі Одеської області про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 23 лютого 2016 року, -

встановила:

05.08.2013 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди.

Ухвалами суду до участі у справі в якості співвідповідачів залучені Кодимська міська рада Одеської області та Управління Державного казначейства України в Кодимському районі Одеської області.

Заявою від 18.01.2014 р. позивачка уточнила свої позовні вимоги, (т.1 а.с.145).

Ухвалою суду від 11.01.2016 р. провадження у справі в частині вимог до Кодимської міської ради з підстав заподіяння моральної шкоди внаслідок перевірки документації у відсутності позивачки, безпідставного відсторонення її від виконання обов'язків секретаря Кодимської міської ради розпорядженням міського голови №184 від 25.12.2012 р.; безпідставного направлення її на проходження медичного огляду на підставі розпорядження міського голови № 188 від 27.12.2012 р. закрито.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та пояснили, що з листопада 2010 року ОСОБА_3 перебувала на посаді секретаря Кодимської міської ради Одеської області.

16.08.2012 р., коли вона перебувала у відпустці, до неї зателефонував міський голова ОСОБА_4 та став вимагати, щоб вона на період відпустки передала печатки міської ради, що зберігалися у неї в сейфі, заступнику міського голови. Після того, як вона відмовилася виконати його вимоги, він став ображати її, некоректно висловлюватися на її адресу, чим принижував її честь, гідність та ділову репутацію. Внаслідок таких дій відповідача вона перенесла сильне хвилювання, стрес, погіршився стан її здоров'я, в той же день була госпіталізована до Кодимської ЦРЛ та тривалий час проходила лікування як у цьому лікувальному закладі, так і в Одеській обласній лікарні, а 12.12.2012 р. за результатом огляду Одеською обласною МСЕК їй було встановлено 2 групу інвалідності.

Крім того, в період її перебування на лікуванні розпорядженням міського голови ОСОБА_4 була створена комісія з числа працівників Кодимської міської ради, які є її підлеглими, і ця комісія у її відсутності провела перевірку її роботи, в ході якої вилучені документи з кабінету та із сейфу, чим було принижено її гідність та ділову репутацію та викликано її сильні душевні страждання.

Також міський голова ОСОБА_4 без її згоди озвучив перед депутатами міської ради її медичний діагноз та довів до їхнього відома інформацію про те, що через притягнення її до адміністративної відповідальності вона, як особа, що вчинила корупційне діяння, позбавлена права бути депутатом та обіймати посаду секретаря міської ради.

Крім того, міським головою ОСОБА_4 25.12.2012 р. було видано розпорядження № 184 про її відсторонення від виконання службових повноважень, чим порушені її трудові права, а також розпорядження № 188 від 27.12.2012 р. про її медичний огляд, що завдало їй приниження, образ, внаслідок чого вона зазнала моральних страждань. Вказані розпорядження скасовані постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2013 р.

Тому вона просила стягнути з винного в тому відповідача моральну шкоду в розмірі 500 тис. грн.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник позов не визнали та пояснили, що секретар міської ради ОСОБА_3 з 14.08.2012 р. перебувала у черговій відпустці, однак не виконала розпорядження міського голови про передачу печаток та книг розпоряджень міської ради на період відпустки заступнику міського голови.

Дійсно 16.08.2012 р. міський голова ОСОБА_4 телефонував ОСОБА_3 з метою виконання нею розпорядження міського голови про передачу печаток та книги розпоряджень, однак вона категорично відмовилася виконувати вказане розпорядження. Під час телефонної розмови він не ображав та не принижував позивачку. Наступного дня він дізнався, що ОСОБА_3 була госпіталізована до інфекційного відділення Кодимської ЦРЛ, однак вважає, що його телефонна розмова не мала впливу на погіршення стану здоров'я позивачки та встановлення в подальшому їй інвалідності.

Створення комісії для перевірки документів, що знаходилися в кабінеті та в сейфі секретаря міськради ОСОБА_3, було здійснено в межах повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Перед депутатами міської ради він оголошував розпорядження про медичний огляд ОСОБА_3, в якому був зазначений її діагноз. Цей діагноз був указаний в листкові непрацездатності позивачки без шифру. Крім того, він довів до відома депутатів, що секретар міської ради ОСОБА_3 притягнута до адміністративної відповідальності за порушення Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції». Такі свої дії не вважав протиправними огляду на те, що секретар міської ради є публічною особою.

При видачі розпоряджень № 184 від 25.12.2012 р. «Про відсторонення від виконання повноважень секретаря міської ради ОСОБА_3» та № 188 від 27.12.2012 р. «Про проведення медичного огляду посадової особи місцевого самоврядування - секретаря міської ради ОСОБА_3.» він діяв як посадова особа, тому вважав, що відповідати за позовом має не він особисто, а Кодимська міська рада. Вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, на її думку, завданої незаконними розпорядженнями № 184 від 25.12.2012 р. та № 188 від 27.12.2012 р., були предметом розгляду її позову до Кодимської міської ради, і з цього питання є судове рішення - постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2013 р., тому не можуть повторно розглядатися. Отже він просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - Кодимської міської ради Одеської області позов не визнала та пояснила, що позивачка не виконала розпорядження міського голови № 102 від 13.08.2012 р. про передачу на час її відпустки печаток Кодимської міської ради заступнику міського голови, тому зауваження міського голови під час телефонної розмови щодо неприпустимості невиконання розпорядження та спонукання до його виконання є законними, а твердження позивачки про образи та приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки з боку міського голови під час телефонної розмови нею не доведені, так як не доведено нею і завдання їй моральної шкоди внаслідок оголошення міським головою розпорядження, в якому зазначалося про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності та її хворобу.

Представник відповідача - Управління Державної казначейської служби України в Кодимському районі Одеської області до суду не з'явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутності та заперечення проти позову, в якому зазначено, що позивачкою не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між порушенням життєвих зв'язків, здоров'я та діями відповідача, а також який саме психічний вплив був здійснений відносно неї.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 23 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Кодимської міської ради Одеської області, Управління державної казначейської служби України в Кодимському районі Одеської області про стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі поданій ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних відносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обіймала посаду секретаря Кодимської міської ради Одеської області, а відповідач ОСОБА_4 - посаду Кодимського міського голови.

З 14.08.2012 р. секретареві міської ради ОСОБА_3 була надана щорічна відпустка.

Згідно розпорядження міського голови №102 від 13.08.2012 р. ОСОБА_3 на час відпустки повинна була передати печатки Кодимської міської ради, а саме печатку виконавчого комітету Кодимської міської ради та печатку «Секретаріат», заступнику міського голови ОСОБА_5, однак вказані печатки вона не передала та відбула у відпустку. 16.08.2012 р. відбулася телефонна розмова між міським головою ОСОБА_4 та секретарем міської ради ОСОБА_3, в ході якої ОСОБА_4 вимагав від ОСОБА_3 виконати розпорядження та передати печатки ОСОБА_5, на що ОСОБА_3 відповіла відмовою.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався те, що ствердження позивачки про те, що під час телефонної розмови відповідач ОСОБА_4 ображав її, некоректно висловлювався на її адресу, принижуючи її честь, гідність та ділову репутацію, крім пояснень самої позивачки, не підтверджені належними доказами.

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 ображав позивачку під час телефонної розмови, то суд першої інстанції обґрунтовано не взяв їх до уваги, оскільки сам свідок не приймав участі у цій розмові, а повідомлені ним факти йому відомі тільки зі слів його дружини ОСОБА_3, тобто позивачки.

Згідно ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації.

Статтями 3, 28 Конституції України визначено честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та встановлено, що кожен має право на повагу до його гідності.

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. І ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як визначено п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Правомірність проведення перевірки на підставі розпорядження міського голови № 121 від 04.09.2012 р. була предметом розгляду Одеського апеляційного адміністративного суду, який постановою від 05.06.2013 р. відмовив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Кодимської міської ради та Кодимського міського голови ОСОБА_4 в частині визнання незаконними дії відповідачів щодо проведення перевірки та складення «Акту перевірки секретаря ОСОБА_3.» від 07.09.2012 р. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що створення цієї комісії для проведення відповідної перевірки ніяким чином не суперечить вимогам Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При таких даних суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що в цій частині відсутня протиправність дій міського голови ОСОБА_4

Крім того ОСОБА_3 вважала, що їй завдана моральна шкода тим, що міським головою ОСОБА_4 при оголошенні розпорядження щодо медичного огляду ОСОБА_3 був озвучений перед депутатами міської ради її медичний діагноз, який був зазначений у листку непрацездатності, при цьому діагноз зашифрованим не був.

Також міський голова ОСОБА_4 довів до відома депутатів інформацію про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за корупційне діяння, що відповідає дійсності, так як постановою судді апеляційного суду Одеської області від 24.02.2012 р. ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого п.1,2 ч. І ст.16 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції та ст..212-3 ч. І КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до п. 21 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд визнає позивачку, яка перебувала на час виникнення спірних правовідносин, на посаді секретаря міської ради, публічною фігурою, яка вирішила апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, у зв'язку з чим вона підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як вона виконує свої функції.

Таким чином міський голова ОСОБА_4 довів до відома депутатів інформацію і, яка існувала та була дійсною і не носила образливий характер.

Крім того відповідач, поширюючи зазначену інформацію не мав намір завдати шкоди особистим немайновим правам позивачки.

Що стосується вимог позивачки про стягнення моральної шкоди, завданої їй внаслідок видання міським головою ОСОБА_4 розпорядження № 184 від 25.12.2012 р. про її відсторонення від виконання службових повноважень та розпорядження № 188 від 27.12.2012 р. про її медичний огляд, то при їх видачі ОСОБА_4 діяв як посадова особа органу місцевого самоврядування, а не як приватна особа, отже такі вимоги особисто до ОСОБА_4 є безпідставними, а провадження у справі в цій частині вимог до Кодимської міської ради ухвалою Балтського районного суду від 11.01.2016 р. закрито на підставі п . 2 ч. І ст. 205 ЦПК України.

При таких обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 23 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. А. Станкевич

Судді: А.П. Бабій

О.Д. Варикаша