Справа №478/1810/16-ц
пров. №2/478/315/2016
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2016 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

з участю: секретаря Поліщук С.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного підприємства «Дар Ланів» Казанківського району Миколаївської області, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В с т а н о в и в:

04.08.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, де зазначила, що відповідно до вимог Закону України "Про оренду землі" 07 квітня 2016 року між нею та громадянкою ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 9,2252 га, яку остання успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5, строком на 49 років. Разом з тим, вказану земельну ділянку обробляє ПП «Дар Ланів» не маючи жодних правових підстав. Посилаючись на те, що відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні права користування земельною ділянкою, просила зобов'язати ПП «Дар Ланів» не чинити перешкод у здійсненні права користування орендованою земельною ділянкою площею 9,2252 га, згідно договору оренди землі від 07.04.2016 року, зареєстрованого державним реєстратором Казанківської районної державної адміністрації від 11.04.2016 року.

Ухвалою суду від 10.11.2016 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 в якості співвідповідача та ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити.

Представник відповідача ПП «Дар Ланів» - ОСОБА_6 посилаючись на те, що ПП «Дар Ланів» спірну земельну ділянку не використовує просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що між її померлим чоловіком ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений договір оренди землі, строком на 49 років, який зареєстровано у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК 11.08.2005 року за №10. Посилаючись на те, що відповідно до п.40 зазначеного договору вона, як законний представник неповнолітнього спадкоємця користується спірною земельною ділянкою, просила відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Вислухавши доводи сторін, допитавши свідків дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Так, ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. ст. 13-15 Закону України ,,Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV (в чинній на день укладення договору редакції) (далі - Закон N 161-XIV) договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди укладається у письмовій формі та відповідно до ст. 18 Закону N 161-XIV набуває чинності після його державної реєстрації.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Статтею 20 Закону N 161-XIV передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами цього правочину.

У той же час, ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для визнання таких договорів оренди недійсними.

Такий правовий висновок щодо недійсності договору оренди, який не відповідає приписам указаних норм матеріального права, був зроблений у постановах Верховного Суду України від 18 липня 2012 року № 6-77 цс 12 та від 4 квітня 2012 року № 21 цс 12. Зазначені постанови, в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для суду, який вирішує справи пов'язані з орендою землі.

Крім того, 6 березня 2013 року при розгляді справи № 6-5 цс 13 Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки відповідно до норм ЗК України, ЦК України, Закону № 161-XIV та Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ ,,Про внесення змін до Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" незалежно від дати проведення такої реєстрації - до пред'явлення позову про повернення земельної ділянки чи після його пред'явлення.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України вказане рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх судів.

Матеріалами справи встановлено, що громадянин ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 9,23 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дмитро-Білівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області.

Згідно договору оренди землі від 14 лютого 2005 року, зареєстрованого 11 серпня 2005 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за №10, власник земельної ділянки ОСОБА_5 передав її в оренду суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_7 строком на 45 років.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

З копії спадкової справи №138/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла його малолітня донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Законним представником малолітньої доньки ОСОБА_8 є її мати ОСОБА_3.

Відповідно до п.40 договору оренди землі від 14 лютого 2005 року право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України ,,Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV (в чинній на день укладення договору редакції) право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 57734756 від 20.04.2016 року власником земельної ділянки площею 9,2252 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої на території Дмитро-Білівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області є ОСОБА_4.

07 квітня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди на ту ж саму земельну ділянку, яка перебувала у користуванні ФОП ОСОБА_7

Державну реєстрацію вказаного договрору було здійснено 14 квітня 2016 року державним реєстратором Казанківської районної державної адміністрації, номер запису про інше речове право 14238302.

Відповідачем ОСОБА_3, яка є законним представником малолітньої спадкоємиці ОСОБА_8, доведено належними доказами її право на оренду спірної земельної ділянки. А тому, порушення прав ОСОБА_1 щодо спірної земельної ділянки з боку відповідача ОСОБА_3 не вбачається.

Посилання позивача на те, що договір оренди землі від 14.02.2005 року не є діючим, у зв'язку з тим, що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди відсутній запис про його державну реєстрацію є безпідставними, оскільки відповідно до п.12 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі (затверджено - постановою КМУ від 25.12.1998р. №2073) факт державної реєстрації засвідчується гербовою печаткою та підписом уповноваженої посадової особи, які ставляться на договорі оренди. А у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди цей правочин згідно з п.13 названого Порядку реєструється після засвідчення факту його державної реєстрації.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 в порушення вимог ст.60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач ПП «Дар Ланів» користується спірною земельною ділянкою.

За таких обставин, суд приходе висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

В силу вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на її рахунок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного підприємства «Дар Ланів» Казанківського району Миколаївської області, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, віднести на його рахунок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя