Справа № 530/147/16-ц
Номер провадження 2-о/530/17/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Стрілець Л.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, заінтересована особа Зіньківська міська рада Полтавської області про встановлення факту проживання однією сім»єю,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернувся в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім»єю.

В заяві ОСОБА_1 вказав, що 27 грудня 2014 року у віці 78 років померла його рідна тітка, ОСОБА_2.

На день смерті вона проживала в своєму домогосподарстві, яке розташоване в селі Сиверинівка, Зіньківського району, Полтавської області із заявником, рідним племінником, ОСОБА_1 однією сімєю.

ОСОБА_2 була одинокою, у шлюбі не перебувала, дітей та інших близьких родичів, не мала. За станом здоровя ОСОБА_2, після виходу на пенсію часто хворіла, потребувала догляду у звязку зі станом здоровя, спілкуватися і контактувати з іншими людьми їй було складно, спілкувалася лише з родиною заявника та довірливо до них відносилася.

Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді: житлового будинку, який належав їй на праві особистої власності, земельної ділянки, площею 2,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та вкладів у ТВБВ № 10016/0101 м Зіньків філії - Полтавське обласне управління AT «Ощадбанк», які заявник бажає успадкувати, але не може зробити це через те, що він не входить до кола спадкоємців.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В судовому засіданні було встановлено, що 27 грудня 2014 року померла рідна тітка ОСОБА_1, ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 287450, виданим 29 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зіньківського районного управління юстиції у Полтавській області (а.с.6).

На день смерті ОСОБА_2 проживала в своєму домогосподарстві, яке розташоване в селі Сиверинівка, Зіньківського району, Полтавської області із рідним племінником ОСОБА_1 однією сімєю.

При житті ОСОБА_3 мала у власності: житловий будинок, який розташований в с.Сиверинівка, Зіньківського району, Полтавської області (а.с.7); земельну ділянку площею 2,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8) та вклади у ТВБВ № 10016/0101 м Зіньків філії - Полтавське обласне управління AT «Ощадбанк».

ОСОБА_1 вказав, що за час спільного проживання більше 10 років, вони з ОСОБА_2 вели спільне господарство, обробляли присадибну ділянку, придбавали необхідні речі до життєдіяльності, спільно харчувалися. ОСОБА_1 піклувався про стан здоровя ОСОБА_2А купуючи необхідні медикаменти. Спільно використовували грошові кошти та отримані доходи від спільного господарства. На своє майно ОСОБА_2 заповіт не складала. ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після померлої тітки ОСОБА_2 сплачував необхідні платежі, користується майном потерпілої. За власні кошти ОСОБА_1 провів поховання ОСОБА_2 та організував поминальні обіди.

Факт їх сумісного з ОСОБА_3 проживання та ведення з нею спільного господарства більше 10 років підтвердили свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Які в судовому засіданні вказали, що ОСОБА_2 була одинокою, у шлюбі не перебувала, дітей та інших близьких родичів, не мала. За станом здоровя ОСОБА_2, після виходу на пенсію часто хворіла, осліпла, потребувала догляду у звязку зі станом здоровя, спілкуватися і контактувати з іншими людьми їй було складно, спілкувалася лише з родиною ОСОБА_1 та довірливо до них відносилася. Понад 10 років з 2002 року і до дня смерті ОСОБА_2. ОСОБА_1 проживав у її домогосподарстві.

Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_4 та дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з вищевикладених підстав.

Керуючись ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223, 234-235 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Зіньківська міська рада Полтавської області про встановлення факту проживання однією сім»єю - задовольнити повністю.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець с.Сиверинівка, вул.Леніна,9, Зіньківського району, Полтавської області проживав більше 5 років, однією сім»єю з ОСОБА_2, яка померла 27 грудня 2014 року в с.Сиверинівка, Зіньківського району, Полтавської області.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга апеляційному суду подається через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_6