АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Друга Київська державна нотаріальна контора про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року ОСОБА_3 поновлено строк позовної давності для звернення до суду; у задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності належала матері сторін ОСОБА_7, яка 13.05.1999 склала заповіт на вказану квартиру та заповіла її в рівних частинах своїм синам ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а потім 04.03.2005 подарувала вказану квартиру ОСОБА_3, який 02.11.2009 продав її на підставі договору купівлі-продажу квартири. В подальшому квартира була відчужена іншими власниками.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, після чого ОСОБА_5 протягом шестимісячного строку 01.08.2006 звернувся з заявою про прийняття спадщини і зазначив, що окрім нього спадкоємцем майна померлої є ОСОБА_3 Позивач із заявою про прийняття спадщини у встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України строк до нотаріальної контори не звертався, вперше з заявою щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину звернувся до нотаріальної 31.07.2013.

Судом також установлено, що договір дарування від 04.03.2005, укладений між ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреності від 22.01.2005 в інтересах ОСОБА_7, та ОСОБА_3, а також довіреність від 22.01.2005 якою ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_8 на укладення цього договору, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.06.2009 визнано недійсними. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.04.2013 спірну квартиру витребувано у її останнього власника та визнано за ОСОБА_5 право власності на неї в порядку спадкування за законом.

Виходячи з того, що на час смерті ОСОБА_7 квартира не знаходилась у її приватній власності та не входила до складу спадкового майна, суд першої інстанції вважав, що позивачем невірно обраний спосіб захисту цивільного права та відмовив у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про його задоволення. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Відповідач у судове засідання апеляційного суду не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином (ас 81,81), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подав; Друга Київська державна нотаріальна контора направила заяву про розгляд апеляційної скарги без участі їхнього представника. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України зазначені обставини не перешкоджають розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Обов'язком спадкоємця є доведення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилався на наявність тривалих судових справ щодо правочинів про відчуження спірної квартири АДРЕСА_1, а також на те, що на момент смерті матері квартира не входила до спадкового майна, оскільки була його власністю, у зв'язку з чим із заявою про прийняття спадщини він не звертався.

Зазначені обставини не дають підстав уважати пропущеним з поважних причин строк для подачі заяви про прийняття спадщини, адже ОСОБА_3 був обізнаний про судовий розгляд справи про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та дарування спірної квартири, про повернення майна в натурі та визнання права власності на неї в порядку спадкування за законом, проте, своїх прав на спірне майно не пред'являв, хоча реально мав таку можливість. На інші обставини як істотні, об'єктивні, непереборні труднощі для подачі заяви, ОСОБА_3 не посилається.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову. Оскільки визнаний судом недійсним договір дарування спірної квартири від 04.03.2005 є недійсним з моменту його укладення, а також з огляду на положення ч. 2 ст. 1220 ЦК України висновок суду першої інстанції про те, що на момент смерті ОСОБА_7 квартира їй не належала, не ґрунтується на нормах закону. Неправильне обґрунтування мотивів, з яких виходив суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, не тягне за собою його скасування як правильного по суті.

Доводи апеляційної скарги зводяться до аналізу обставин, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, які суд повно та всебічно з'ясував і перевірив, дав належну оцінку усім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують і на його правильність не впливають.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи.Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна