АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6436/16 Справа № 204/19/16 Головуючий у 1 й інстанції - Черкез Д.Л. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересована особа - Красногвардійський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, начальник Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Сухов Ігор Олегович, про визнання протиправними дій державного виконавця та начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даною скаргою на протиправні дії з внесення до документів умисно недостовірних відомостей та направлення на оформлення сфальшованих документів до суду державним виконавцем Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_4, начальником Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_5 та визнання їхніх дій протиправними. В обґрунтування скарги посилалася на те, що 06 квітня 2007 року в її відсутність суб'єкти оскарження з групою із 13 чоловік, виламали спецзасобами замки металевих дверей та шмат стінки, проникли до її житла, жодних належних за законом дій зі звільнення її житла від її майна не здійснили, житла від звільнення її майна не здійснили. Охоронця її майна не призначили. Попри те, що квартира так і не була звільнена від майна заявника, суб'єкти оскарження склали лист за підписом начальника ВДВС ОСОБА_5 про закінчення виконавчих дій та її виселення, а також ОСОБА_4 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, до якої вніс умисно неправдиві відомості про її виселення. Зазначені сфальшовані документи суб'єкти оскарження направили до Красногвардійського районного суду для долучення до справи як фальшиві докази. Майна досі їй не повернули, своїх сфальшованих документів не відкликали, а продовжували у 2007-2011 pоках надавати судові умисно неправдиві відомості, створюючи все нові фальшиві докази для приховування факту незаконного заволодіння суб'єктами оскарження її майном і документами. Доказів звільнення квартири від її майна, доказів призначення охоронця майна, номера ліцензії такого охоронця, досі не надали, майно повернути відмовились, відшкодувати вартість майна відмовились.

17 грудня 2015 року ОСОБА_2 надала суду заяву про уточнення вимог скарги та просила суд визнати противоправними дії суб'єктів оскарження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зі складання постанови про її виселення та закінчення виконавчого провадження (ОСОБА_4) із затвердженням обох зазначених постанов (ОСОБА_5) з надсиланням цієї умисно неправдивої постанови до суду задля приховування протиправних дій суб'єктів оскарження з незаконного привласнення її майна і документів; визнати протиправними дії суб'єкта оскарження начальника ВДВС ОСОБА_5 зі складання та направлення до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська умисно неправдивого листа, а саме офіційного документа Красногвардійського ВДВС за вих. № 2672 від 17 квітня 2007 року, з умисно неправдивими відомостями про те ніби виселення її шляхом звільнення квартири АДРЕСА_1 від її майна, оскільки зазначену квартиру від її майна досі не звільнено, іншого від неї місцезнаходження її майна начальник ВДВС їй не повідомив, майна не повернув, охоронця досі не призначив; якщо суд вважає пропущеним строк на оскарження-строк поновити, зважаючи на те, що її права, як власника рухомого майна і сторони виконавчою провадження досі не поновленні, перешкоди в користуванні, володінні її майном суб'єктами оскарження не усунуті, іншого від зазначеної квартири місцезнаходження її майна суб'єкти оскарження повідомити не можуть, як і реквізитів ліцензованого охоронця.

Ухвалою ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2016 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми процесуального права, оскільки наявні підстави для задоволення скарги у повному обсязі, а тому просить скасувати ухвалу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд посилався на приписи ч. 1 ст. 383 ЦПК України, ст.1, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні було встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження В10 № 205/07 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 16 березня 2007 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі щодо усунення перешкод ОСОБА_6 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_2, яке було закінчено 10 квітня 2007 року на підставі п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, у зв'язку з фактично повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02 лютого 2011 року, на даний час вищевказане виконавче провадження знищено, у зв'язку зі спливом трирічного строку зберігання завершених виконавчих проваджень (т.1 а.с.187-189).

Законом України «Про виконавче провадження» передбачені певні дії, які державний виконавець має право вчиняти в межах повноважень, наданих йому цим Законом.

Тобто, дії вчинені державним виконавцем в межах виконавчого провадження, є виконавчими діями. Усі інші дії, вчинені поза межами виконавчого провадження, не є виконавчими діями у розумінні Закону України «Про виконавче провадження», а тому не можуть бути предметом оскарження у порядку ст. 383 ЦПК України.

Предметом оскарження у даному випадку є дії державного виконавця, які були вчинені ним після закінчення виконавчого провадження та примусового виконання рішення суду, а саме дії щодо надсилання суб'єктами оскарження до суду постанови про виселення скаржника, та дії щодо складання та направлення до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська умисно неправдивого листа № 2672 від 17.04.2007 року.

Тому суд дійшов висновку, що дії, які оскаржуються, не є виконавчими діями або бездіяльністю державного виконавця у розумінні Закону України «Про виконавче провадження». Заявлені вимоги не спрямовані на відновлення прав скаржника та настання реальних наслідків, а тому суд відмовив у задоволенні скарги.

Щодо вимог в частині визнання дій суб'єктів оскарження з винесення постанови про виселення скаржника протиправними, суд зазначив, що вони задоволенню не підлягають за недоведеністю, оскільки на підтвердження протиправності винесеної постанови заявником не надано суду жодного належного доказу.

На підтвердження обставин, зазначених у скарзі, ОСОБА_2 не надано суду жодного належного та допустимого доказу у відповідності до вимог ст.ст.59-60,64 ЦПК України, не було доведено, що її права чи свободи було якимось чином порушено, а тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні скарги ОСОБА_2 слід відмовити.

Не можуть бути підставою для скасування чи зміни ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що порушені її права внаслідок неповернення майна, яке знаходилося у квартирі; виконавчі дії проведенні із порушенням вимог законодавства, що встановлено постановами суду.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Матеріалами справи підтверджено про перебування на виконанні у Красногвардійському ВДВС у 2007 році, виконавчого провадження В10 №205/07 про виселення ОСОБА_2, яке закінчено 10 квітня 2007 року.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що при виселенні ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1, було описане чи вилучалося яке-небудь майно боржника. Також відсутні дані про знаходження майна боржника у цій квартирі, чи в іншому місці, а тому вимога про неповернення їй майна нічим достовірно не підтверджена.

Відповідно до п.9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 25.12.2008 року, № 2274/5 строки зберігання виконавчих проваджень становить три роки.

А п.9.10 цього Порядку передбачено, що виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 02 лютого 2011 року, знищено виконавче провадження про виселення ОСОБА_2 у 2007 році, у зв'язку зі спливом трирічного строку зберігання завершених виконавчих проваджень (т.1 а.с.187-189).

Не можуть бути доказом протиправності дій державних виконавців Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи наявні постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня та 17 листопада 2008 року, 07 лютого 2011 року, якими розглядалися правомірність дій органів досудового слідства за скаргами ОСОБА_2 (т.2, а.с.97-99).

У тексті цих постанов не встановлено фактів протиправних дій державного виконавця при виконанні рішення суду про виселення ОСОБА_2, а оскаржені лише дії органів досудового слідства.

Інших судових рішень, якими б було встановлено протиправність дій державного виконавця суду надано не було.

При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2, вона заявляла про наявність у неї копії документів із виконавчого провадження про виселення за 2007 рік, але зазначених документів вона апеляційному суду так і не надала.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 312 ЦПК України підстави для скасування чи зміни ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 312,315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: