АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар Костюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - відділ Держгеокадастру у Сокирянському районі Чернівецької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Зазначала, що вона є власником земельної ділянки площею 0,9407 га, розташованої на території Шишковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області та призначеної для ведення особистого селянського господарства.

Навесні 2014 року вона звернулася до землевпорядної організації ДП ,,Центр ДЗК" для винесення в натурі меж належної їй земельної ділянки.

Під час винесення в натурі меж земельної ділянки виявилося, що відповідачка ОСОБА_2 використовує частину належної їй земельної ділянки, на якій посадила фруктові дерева та яку обгородила огорожею із металевої сітки.

На письмову вимогу про звільнення належної їй земельної ділянки відповідачка не реагує.

------------------------------------------------------------------------------------------------------22ц- 657/16 головуючий у І-й інстанції Римлянська Г.О.

категорія: 47 суддя-доповідач: Міцней В.Ф.

Посилаючись на ці обставини, просила суд усунути перешкоди у користуванні земельної ділянкою площею 0,9407 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Шишковецької сільської ради та призначена для ведення особистого селянського господарства, шляхом зобов'язання відповідачки ОСОБА_2 за свій рахунок викорчувати закладені нею багаторічні насадження на даній ділянці, а також демонтувати огорожу з металевої сітки. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку ОСОБА_1, не відповідає обставинам справи висновок суду про те, що вона не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження меж її земельної ділянки та накладення частини земельної ділянки, якою користується відповідачка, на належну їй земельну ділянку.

Також вказує на те, що судом не з'ясовано, чи має відповідачка державний акт на право власності на земельну ділянку, якою вона користується.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Як встановлено судом, відповідно до розробленої ПП ,,Пролиск ЛКБ" технічної документації із землеустрою щодо виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) у 2000 році 18 власникам земельних часток (паїв), у тому числі позивачці ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2, надано із земель пайового фонду колишнього КСП ,,Дружба народів" єдиним масивом земельні ділянки, які розташовані на території Шишковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, для ведення особистого селянського господарства без винесення кожної земельної ділянки в натурі (на місцевості). Розмір та конфігурацію земельних ділянок визначались за взаємною згодою власників земельних паїв.

На підставі розпорядження Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області від 8 липня 2008 року № 541-р 11 грудня 2009 року ОСОБА_1 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,9407 га, кадастровий номер НОМЕР_1, а ОСОБА_2 видано державний акт серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку площею 0,9603 га, кадастровий номер НОМЕР_3. Ці земельні ділянки входять до єдиного масиву, на якому розташовано 18 земельних ділянок різної конфігурації, і межують одна із одною (а.с.6, 101).

Проте межі вказаних земельних ділянок в натурі були не встановлені і не були закріплені межовими знаками.

За змістом ч.3 ст.118 ЗК України в редакції, чинної на час видання сторонам державних актів на право власності на земельну ділянку, передача земельних ділянок у власність громадян - працівників державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерів з їх числа, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому ст.186 цього Кодексу.

Відповідно до ст.50 Закону України „Про землеустрій", чинної на час виникнення спірних правовідносин, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України, та включають: зокрема, пояснювальну записку, рішення відповідного органу про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість).

Згідно зі ст.55 Закону України „Про землеустрій", чинної на час виникнення спірних правовідносин, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка, які здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до п.п.2.3., 2.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 4 травня 1999 року №43, яка була чинна на час виготовлення і видачі позивачці державного акта на право власності на земельну ділянку, межі земельних ділянок, що передаються або надаються власність чи користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка.

Однак позивачкою не надано суду доказів на підтвердження наявності вказаної технічної документації щодо належної їй земельної ділянки, зокрема матеріалів перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість), акта приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Розпорядження Сокирянської районної державної адміністрації Чернівецької області від 8 липня 2008 року № 541-р про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) колишнього КСП „Дружба народов" та видачу державних актів, на яке посилається апелянт, не є належним доказом на підтвердження факту встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками встановленого зразка.

Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_1 від 29 квітня 2014 року, складений інженером-землевпорядником Сокирянського виробничого відділу Чернівецької регіональної філії ДП „Центр ДЗК„ Гудійником С.Ю., також відхилений судом як доказ, оскільки цей акт складений з порушенням Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі(на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція).

Відповідно до п.2.1. Інструкції встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої

технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з п. 3.12. Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності

власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів)

суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж

земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Акт приймання-передачі межових знаків № 96 від 29 квітня 2014 року оформлений за відсутності розробленої та затвердженої технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та не підписаний власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 Крім того, в цьому акті зазначено, що власниками суміжних земельних ділянок не заявлено претензій щодо встановлення меж земельної ділянки (а.с.68).

Однак судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2, яка є власником суміжної земельної ділянки, заперечувала проти місця встановлення інженером-землевпорядником Гудійником С.Ю. межових знаків.

Необгрунтованими є також доводи апелянта про те, що викладені в позовній заяві обставини підтверджуються актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24 липня 2014 року, складеним державним інспектором Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області, постановою цього інспектора від 6 серпня 2014 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення земельного законодавства, приписом вказаної інспекції від 6 серпня 2014 року.

Суд першої інстанції дав належну оцінку вказаним доказам і дійшов правильного висновку про те, що вони не підтверджують факт порушення прав позивачки на спірну земельну ділянку.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: