АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/1189/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1563/16Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І., при секретарі: Рибак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2016 року по справі за позовом Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві до ОСОБА_2 про стягнення переплати пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року позивач Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просило суд винести рішення про примусове стягнення з ОСОБА_2 на користь Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві переплати пенсії в розмірі 9 834 грн. 35 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області переплату пенсії в розмірі 9834 грн. 35 коп.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві відмовити за безпідставністю, судові витрати покласти на відповідача. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що судом неправильно встановлено обставини, що мають значення для справи.

Судове засідання проводилося за участі сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 працювала на наступних посадах: з 03.08.1989 по 25.02.1992 року секретар судового засідання народного суду Октябрського району в м. Полтава; з 25.02.1992 року по 06.05.1993 року завідуючою канцелярією Октябрського районного суду м. Полтава, з 06.05.1993 року по 02.02.1999 року на різних посадах УМВС України в Полтавській області, з 08.02.1999 року по 15.05.2013 року на різних посадах в органах прокуратури.

20.05.2013 року позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві з заявою про призначення пенсії згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в зв'язку з наявністю 20-річного стажу роботи.

Рішенням колегіального органу з призначення пенсії управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві від 06.06.2013 року №30 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю в неї 20-річного стажу роботи. При цьому, відповідач зазначав про неможливість зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення такої пенсії, періоду роботи позивача з 03.08.1989 по 24.02.1992 року секретарем судового засідання народного суду Октябрського району в м. Полтава; 25.02.1992 року по 06.05.1993 року завідуючою канцелярією Октябрського районного суду м. Полтава, оскільки в цей період заявниця не мала вищої освіти. Диплом про вищу освіту отримала 11.02.1998 року.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 29.07.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені (а.с.6-7). Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві від 06.06.2013 року за №30. Зобов'язано Управління Пенсійного Фонду України Київського району в м. Полтаві зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» період роботи на посадах секретаря судового засідання народного суду Октябрського району м. Полтави з 03.08.1989 року по 24.02.1992 року та завідуючої канцелярією Октябрського районного суду м. Полтави з 25.02.1992 року по 06.05.1993 року та призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з дня звернення з відповідною заявою, тобто з 20.05.2013 року.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 року (а.с.8-9) постанову Київського районного суду м. Полтави від 29.07.2013 року залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 29.09.2015 року (а.с.10-11) постанову Київського районного суду м. Полтави від 29.07.2013 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2013 року скасовано і прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Постанова ВАС України позивачу надійшла 20.10.2015 року проте, виплата останніми відразу припинена не була. Рішення про припинення виплати пенсії було прийнято лише 01.12.2015 року. Відповідач про зазначене рішення суду та про припинення виплати пенсії дізналася лише 08.12.2015 року з листа, який їй направив позивач.

Таким чином ОСОБА_2 за період з 20.10.2015 року по 30.11.2015 року Управлінням Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві з вини позивача було безпідставно сплачено пенсію в розмірі 9 834 грн. 35 коп.

Задовольняючи позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з відмовою в призначенні пенсії за вислугу років згідно постанови Вищого адміністративного суду України від 29.09.2015 року за період з 20.10.2015 року по 30.11.2015 року виникла переплата пенсії в розмірі 9 834 грн. 35 коп., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_2 скоїла будь-які зловживання зі свого боку або подала Управлінню недостовірні дані під час нарахування та виплати їй пенсії. Наведені у вищезазначених нормативно-правових актах умови, за яких можливо повернення безпідставно отриманої пенсії, яка була виплачена позивачем відповідачу, також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, причиною безпідставної виплати пенсії відповідачу, є недбалість працівників позивача, які не дивлячись на те, що постанова ВАС України була отримана в жовтні 2015 року, виплату пенсії припинили лише в грудні 2015 року. За таких обставин переплачені пенсійні виплати стягненню з відповідача за даною нормою не підлягають.

Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, яка відображена в постановах Верховного Суду України №6-91цс14 від 02.07.2014 року та №6-151цс13 від 22.01.2014 року.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції суперечать встановленим обставинам справи, не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права. Викладені в апеляційних скаргах доводи є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

РішенняКиївського районного суду м. Полтави від 14 квітня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві до ОСОБА_2 про стягнення переплати пенсії- відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві (36003, р/р 9, філія Полтавського облуправління АТ «Державний Ощадбанк України», МФО 331467, ) на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування понесених судових витрат в сумі - 606,32 грн. (шістсот шість гривень тридцять дві копійки).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ Ю.М. Винниченко /підпис/ В.І. Корнієнко

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: