АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2-2175/2011 Головуючий у першій інстанції
Провадження 22ц/774/5/К/16 суддя Бондарєва О.І.
Категорія - 27 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В..

при секретарі: Гладиш К.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, до якої приєднався ОСОБА_4, на рішення Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КЕЙ КОЛЕКТ до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю КЕЙ КОЛЕКТ про припинення правовідносин, виниклих на підставі кредитного договору та договору іпотеки, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю КЕЙ КОЛЕКТ про припинення правовідносин, виниклих на підставі договору поруки, -.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «УкрСиббанк» (далі ПАТ КБ «УкрСиббанк») звернулось з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29.08.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 55000,00 доларів США, із розрахунку 14,00% річних, строком повернення кредиту не пізніше 29.08.2029 року, якщо тільки не буде застосовано іншого терміну.

З метою забезпечення своєчасного виконання зобовязань ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №226272 від 29.08.2008 року, згідно умов якого поручитель зобовязався відповідати за виконання боржником договірних зобовязань по кредитному договору.

Відповідач ОСОБА_2А належним чином не виконувала зобовязання за кредитним договором від 29.08.2008 року, укладеним між нею та АКІБ «УкрСиббанк», поручителями по якому є відповідач ОСОБА_4 в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 08.07.2011 року, складає: 435451,73 грн., з яких: заборгованість по кредиту 403410,10 грн.; заборгованість по відсоткам 29131,68 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 1856,70 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів 1053,03 грн.

В листопаді 2011 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «УкрСиббанк» із зустрічним позовом. В якому, посилалась на відсутність у Банка індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції та надання резидентам кредитів в іноземній валюті, відомості про філії та представництва не внесені до Єдиного державного реєстру, що свідчить про відсутність відокремлених підрозділів АКБ «Укрсиббанк».

Також, зазначила, що кредитний договір підписано начальником відділення АІКБ «Укрсиббанк» ОСОБА_5, на підставі довіреності виданої начальником Дніпропетровського регіонального департаменту АКІБ «Укрсиббанк» ОСОБА_6, яка не мала відповідних повноважень видавати довіреності від імені юридичної особи.

Уточнивши позовні вимоги в їх остаточній редакції, просила суд визнати договір №0 про надання споживчого кредиту від 29.08.2008 року недійсним, припинити дію Договору іпотеки від 29.08.2008 року, у звязку з припиненням основного зобовязання; визнати Договір факторингу від 12.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.227 ЦК України.

Також в листопаді 2011 року відповідач ОСОБА_4 звернувся із зустрічною позовною заявою до ПАТ «УкрСиббанк», в якій посилався на те, що він не підписував договір поруки. Після уточнення позовних вимог, просив визнати договір поруки № 226272 від 29.08.2008 року недійсним з моменту його укладання, в частині задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 435451,73 грн. відмовити. Стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 витрати повязані з проведенням судової почеркознавчої експертизи в сумі 1968,96 грн.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 травня 2012 року замінено позивача за первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» та залучено ТОВ «Кей-Колект» до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог за зустрічними позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2014 року, позовні вимоги Товариства з обмежено відповідальністю «Кей-Колект» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.08.2008 року, яка станом на 08.07.2011 року, складає 435451 (чотириста тридцять пять тисяч чотириста пятдесят одна) грн. 73 коп., з яких: заборгованість по кредиту 403410,10 грн. заборгованість по відсоткам 29131,68 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 1856,70 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів 1053,03 грн., судовий збір 1700 (одна тисяча сімсот) грн.; витрати на ІТЗ 120 (сто двадцять) грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про припинення правовідносин, виниклих на підставі кредитного договору, договору іпотеки, - відмовлено у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про припинення правовідносин, виниклих на підставі договору поруки - задоволено у повному обсязі.

Визнано Договір поруки №226272, укладений 29 серпня 2008 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 - недійсним.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.,

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 витрати, повязанні з проведенням судової почеркознавчої експертизи 1968 (одна тисяча девятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, до якої приєднався ОСОБА_4, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, вважають, що судом першої інстанції не взято до уваги, що після підписання договору про надання споживчого кредиту, Банк відмовив у видачі кредитних коштів, у звязку з відсутністю заставного майна. Натомість на момент укладання договору іпотеки № 0-3 від 29.08.2008 року відповідач не була власником нерухомого майна, що є предметом іпотеки, оскільки право власності на дану квартиру було зареєстровано нею лише 02.09.2009 року.

Відповідачем не надано доказів і не доведено факту передачі грошей в сумі 55000 доларів США, у звязку із чим оспорюваний договір про надання споживчого кредиту №0 від 29.08.2008 року не може вважатись укладеним на підставі вимоги ч.2 ст. 640 ЦК України.

Також вважають, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним Договору факторингу б/н від 12.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в частині, що стосується саме відповідача, з тих підстав, що вона не є стороною цього Договору.

Крім того, відповідно до п. 1.6 Постанови Правління Національного Банку України «Про затвердження положення про порядок надання банками і філіями іноземних банків генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій» №281 від 15.08.2011 року зазначено, що Банк не має право передавати генеральну ліцензію третім особам, таким чином, відсутність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій та відповідної ліцензії про надання фінансових послуг позбавляє ТОВ «Кей-Колект» права на укладання Договорів факторингу, а також Товариство на має права звертатися до суду з вимогою стягнення боргу за Договором Факторингу б/н від 12.12.2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», оскільки право ТОВ «Кей-Колект» в даному випадку не є порушеним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та вбачається з матеріалів, 29.08.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого, остання отримала кредитні кошти, в іноземній валюті, у розмірі 55 000,00 дол.США, під 14,00% річних, строком повернення кредиту не пізніше 29.08.2029 року, якщо тільки не буде застосовано іншого терміну (том 1 а.с.5-10).

Згідно умов укладеного Договору ОСОБА_2 зобовязана повернути кредит у повному обсязі не пізніше 29.08.2029 року, щомісяця сплачувати відсотки, у відповідності до графіку, який є додатком до договору. Крім того, п.4.1. зазначеного договору, передбачена відповідальність за порушення строків повернення кредиту (всієї суми або його частини), у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті, за кожен день прострочення.

ОСОБА_2 зобовязання за Договором своєчасно не виконує, у строки, обумовлені у Договорі, кредит та проценти за його користування не сплачує. У зв'язку з неналежним виконанням нею своїх зобовязань, були надіслані вимоги про негайне погашення простроченої заборгованості. Однак, кредитні кошти не повернуто.

У звязку із чим, станом на 08.07.2011 року, заборгованість за Договором складає: 435451,73 грн., з яких: заборгованість по кредиту 403410,10 грн.; заборгованість по відсоткам 29131,68 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 1856,70 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів 1053,03 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку та стягуючи з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідності до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як зазначено вище, позичальником ОСОБА_2 позичених кредитних коштів не повернуто, внаслідок чого виникла заборгованість, розмір якої підтверджується відповідним розрахунком (том 1 а.с.22-28). Додатково, розмір заборгованості підтверджено випискою за кредитним договором, долученою до матеріалів справи при розгляді справи судом апеляційної інстанції (т.4 а.с.76-112).

Відповідно до ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Однак, заперечуючи проти задоволення позовних вимог стороною відповідача не спростовано суми заборгованості за допомогою належних і допустимих доказів.

При цьому, колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_2 оговореної у кредитному договорі суми коштів.

Так, у заяві на видачу готівки (т.2 а.с.113) міститься підпис отримувача грошових коштів, який візуально подібний до підпису ОСОБА_2, який нею проставлено у паспорті громадянина України (т.1 ас. 31-32). До того ж справжність підпису і належність його ОСОБА_2, останньою не оспорено в судовому засіданні. Між тим, слід зазначити, що останньою заявлялось клопотання, щодо надання суду оригіналу заявки на отримання коштів, яке було задоволено судом апеляційної інстанції. Проте, згідно відповіді ПАТ «УкрСиббанк» (т. 4 а.с.17) строк зберігання оригіналу зазначеної заявки становив пять років та за спливом вказаного терміну його знищено, що підтверджується відповідним актом (т.4 а.с.18-21). У звязку із чим надання оригіналу заявки на отримання ОСОБА_2 кредитних коштів є неможливим.

Крім того позичальником ОСОБА_2 на протязі двох років пілся отримання кредитних коштів здійснювалося їх погашення відповідно до графіку платежів, що підтверджено випискою по рахунку і нарівні із цим також самий факт отримання коштів не оспорювалося позивачкою в перших редакціях її позову.

За таких обставин, слід погодитись з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення первісного позову, а саме стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 435451,73 грн.

На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині відмови у застосуванні до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки у відповідності до вимог ст.631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

У відповідності до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п.1.2.2. укладеного Договору, позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 28 серпня 2029 року.

Відповідно до п.7.8. Договору, строк дії даного Договору встановлюється з дати його укладання (дати підписання Договору сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором, та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.

З викладеного вбачається, що сторони при підписанні Договору погодили строк виконання зобовязання до 29 серпня 2029 року, і саме з цієї дати починається перебіг трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується і з відмовою в задоволенні первісного позову в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_4, з огляду на наступне.

Так, згідно до висновку №63-12 судової почеркознавчої експертизи від 20.03.2012 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підписи від імені ОСОБА_4, в графах «Поручитель» Договору поруки №226272 від 29.08.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №204 ОСОБА_5, та ОСОБА_4, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (том 1 а.с.121-126). Інших доказів, спростовуючий зазначений висновок експертизи установою банку не надано, отже не доведено факту підписання ОСОБА_4 спірного договору поруки, тому на думку колегії суддів висновок суду першої інстанції в цій частині є вірним.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 512 ЦК України та дійшов висновку про те, що вимоги про припинення правовідносин, виниклих на підставі укладеного Договору є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції оскільки частиною 1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; правонаступництва; виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обовязку боржника третьою особою.

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як убачається з матеріалів цивільної справи, згідно статуту Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (том 1 а.с.45), Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк»; згідно свідоцтва про реєстрацію юридичної особи зміна найменування юридичної особи відбулась 18.12.2009 року (том 1 а.с.46).

Отже, матеріалами справи встановлено, що Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», є правонаступником усіх прав та обовязків Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», що має наслідком відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Відсутні правові підстави і для визнання недійсним Договору факторингу №1, укладеного 12.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», виходячи з наступного.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №1 (т.2 а.с.78-83)

Згідно п. 1.1. за цим договором клієнт зобов'язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та і їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.4. встановлено одночасне відступлення права вимоги за договорами забезпечення від клієнта до фактора.

Згідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступленням права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи.

Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи, договори факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року підписаний уповноваженими особами та скріплений печатками.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір факторингу був укладений з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання на те, що ТОВ «Кей-Колект» не отримувало ліцензії на здійснення валютних операцій і тому, оскільки кредитні договори були надані позивачу в іноземній валюті, оскаржувані договори факторингу є недійсними з огляду на таке.

Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 732 від 08 грудня 2011 року, ТОВ «Кей-Колект» є фінансовою установою, яка має право без отримання ліцензії та/або дозволів здійснювати види фінансових послуг, а саме - факторинг (т.2 а.с. 119).

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що ТОВ «Кей-Колект» не має відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій, оскільки відповідно до вищевказаного свідоцтва діяльність ТОВ «Кей-Колект» відповідає положенням п.11 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а положеннями ст. 5 цього Закону не встановлено обов'язку для фінансової установи здійснювати операції з надання фінансових послуг, зокрема, факторингу на підставі відповідної ліцензії.

Крім того, необхідно зазначити, що кредитні кошти ОСОБА_2 надавалась ПАТ «УкрСиббанк», а ТОВ «Кей-Колект» лише здійснює операції факторингу, на що має відповідний дозвіл.

З огляду на викладене апелянтом не надано доказів на підтвердження порушення відповідачами вимог законодавства при укладенні договору факторингу в частині передачі права грошової вимоги до ОСОБА_2, у звязку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині не приймаються до уваги колегією суддів.

Також слід погодитись із висновками суду першої інстанції в частині безпідставності зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 стосовно припинення дії Договору іпотеки від 29.08.2008 року, оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека (застава) має похідний характер від основного зобовязання, та діє до повного виконання основного зобовязання. Отже як вбачається з матеріалів справи строк дії основного зобовязання кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_2 триває, а відтак відсутні правові підстави для визнання припиненим договору іпотеки.

Разом із тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 про визнання Договору поруки - недійсним.

Як зазначалось вище, згідно висновку №63-12 судової почеркознавчої експертизи від 20.03.2012 року, проведеної Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підписи від імені ОСОБА_4, в графах «Поручитель» Договору поруки №226272 від 29.08.2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №204 ОСОБА_5, та ОСОБА_4, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (том 1 а.с.121-126).

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновок експертизи та підтвердили факт укладання спірного договору, суду не надано, тому виходячи з загальної презумпцію правомірності правочинів, слід визнати спірний Договір поруки, недійсним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку проте, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, до якої приєднався ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_8