Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/1719/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Пустовіт З.П.
Провадження № 22-ц/778/4640/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Оздоровчої бази «Тюльпан», про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОБ «Тюльпан», в обґрунтування якого зазначала, що вона з 08 вересня 2008 року по 01.10.2014 року працювала покоївкою на оздоровчій базі «Тюльпан», звідки була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штатів.

За час роботи, заробітна плата виплачувалася не в повному обсязі, а в день звільнення підприємство не провело з нею повного розрахунку.

Згідно довідки відповідача №25від 10.12.2014 року, середній розмір її заробітної плати становить 1148,00 грн., таким чином за період з 01.10.2014 року по 01.02.2015 року сума несплаченого середнього заробітку складає 4592,00 грн.

Також позивач зазначала, що відповідачем суду надано оновлену довідку від 12.03.2015 року, згідно якої розмір її середньомісячної заробітної плати складає 1337,81 грн., середньоденної - 63,7 грн., у звязку з чим нею зроблений перерахунок суми середнього заробітку з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року. Сума склала 9301,06 грн.

Крім того, своїми діями відповідач завдав їй моральної шкоди, оскільки в звязку із затримкою розрахунку при звільненні вона опинилась у скрутному матеріальному становищі. Моральну шкоду вона оцінює в 3000 грн..

Враховуючи вищевикладене просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток в сумі 9301,06 грн. за час затримки виплати заробітної плати з 01.10.2014 року по 30.04.2015 року та моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працювала у відповідача покоївкою в період з 08.09.2008 року по 01.10.2014. Звільнена з роботи згідно наказу №7-К від 01.10.2014 року за скороченням штатів за ст.40 п.1 КЗпП України.

Судом встановлено, що позивач зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, однак копії судового наказу не надала.

Згідно довідки відповідача №10 від 12.03.2015 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 12.03.2015 року складає 6202,26 грн., яка не виплачена на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з Положення оздоровчої бази «Тюльпан», затвердженого рішенням сесії Стахановської міської ради IV скликання від 22 квітня 2005 року, оздоровча база є бюджетною установою і призначена для відпочинку працівників бюджетних та інших галузей. Оздоровча база перебуває у віданні Стаханівської міської ради, якій належать повноваження власника. В розділі 7 Положення зазначено, що фінансування бази здійснюється із місцевого бюджету згідно затвердженого кошторису, фінансово-господарська діяльність здійснюється у відповідності з кошторисом витрат, затвердженим міським головою.

В свідоцтві про державну реєстрацію юридичної особи, місцезнаходження оздоровчої бази «Тюльпан» зазначене: Луганська область, м.Стаханов.

Згідно Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 року № 1669-УІІ, яким передбачені заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, а також розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція", яким зупинено дію розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05 листопада 2014 р., на території міста Стаханов Луганської області проводиться антитерористична операція, викликана збройним конфліктом.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд дійшов до вірного висновку про визнання зазначену обставину як надзвичайну та загальновідому, що обєктивно унеможливлює виконання відповідачем зобовязань перед звільненим працівником ОСОБА_3 відповідно до вимог трудового законодавства, оскільки місто Стаханов непідконтрольне на теперішній час українській владі, а тому в діях відповідача щодо не проведення повного розрахунку з позивачем відсутня вина, що є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої ст.ст.117 та 237-1КЗпП України.

Також суд правильно не прийняв до уваги твердження позивача про те, що заборгованість по заробітній платі могла бути їй виплачена за рахунок майна бази відпочинку, оскільки згідно з п.2 розділу 5 Положення, майно бази є комунальною власністю і перебуває в оперативному управлінні, а отже розпоряджатися майном бази відпочинку «Тюльпан» може лише міська рада м. Стаханова.

Докази та обставини, ні які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 квітня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: