У Х В А Л А

Іменем України

24 травня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Ярошенка С.В.,

при секретарі - Моторенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав до суду скаргу на неправомірні дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві щодо накладення арешту на його майно та зобов'язання ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винести постанову про скасування арешту на квартиру. Посилався на те, що підстав для накладення арешту на його майно не було оскільки розрахунок заборгованості по аліментам на погашення якої накладено арешт, є невірним. Зазначав, що державним виконавцем не було вжито заходів для своєчасного направлення виконавчого листа по місцю роботи боржника, тому заборгованість виникла не з його вини, а також на те, що при накладенні арешту на майно державним виконавцем не ураховано того, що він добровільно сплачував дружині аліменти.

Скаржник з представником у судовому засіданні вимоги підтримали з підстав викладених в заяві, просили визнати дії ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві при винесенні постанови про арешт майна неправомірними та скасувати її.

Представник відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував.

Суд, заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічні положення містить і ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження».

У п. 3 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

З матеріалів справи вбачається, що на виконані у ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження ВП № 46811890 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, яке надійшло з ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області.

16.03.2015 року державним виконавцем складено Акт опису та арешту майна - квартири АДРЕСА_1.

Частиною 5 статті 52 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Частиною 1 ст. 63 зазначеного Закону встановлено, що вернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Звертаючись із даною скаргою на неправомірні дії державного виконавця щодо накладення арешту на його майно, заявник зазначав, що належних розрахунків про заборгованість боржника державним виконавцем ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві не зроблено.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

З наданих заявником доказів вбачається, що він та його представник неодноразово звертались до ВДВС з завами про проведення перерахунку заборгованості по аліментам, направлення виконавчого листа для виконання по місцю роботи боржника, що зароблено не було.

Крім того, заявником надано суду докази того, що він у добровільному порядку сплачував аліменти, що державним виконавцем також враховано не було.

Вказані заявником обставини матеріалами виконавчого провадження не спростовуються.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку по те, що арешт майна боржника накладено передчасно, без перевірки інших джерел доходів боржника, врахування його офіційного працевлаштування, стабільного заробітку та належного розрахунку заборгованості.

За таких обставин рішення державного виконавця про накладення арешту не ґрунтується на нормах чинного законодавства та порушує права боржника.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 13.10.15 року у виконавчому провадженні ВП №46811890.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий