АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Остапчук Т.В.
№22-ц/796/5836/2016 Доповідач Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк ПриватБанк» - Грині Костянтина Андрійовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що 26.09.2007р. укладено кредитний договір № КЗА1А023830003 на суму 11364 дол. США на строк до 25.09.2012р.

Посилаючись на те, що відповідач належно не виконав свої обов'язки за вказаним кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 03.06.2015 року виникла заборгованість у розмірі 13 257,84 дол. США., ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з нього зазначену заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Гринь К.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що судом не були досліджені матеріали справи та докази, зокрема розрахунок заборгованості станом на 03.06.2015 року, який подав позивач та з якого вбачається, що 01.12.2011 року було здійснено погашення заборгованості у розмірі 4 781,13 дол. США, які були отримані від реалізації автомобіля, та які були направлені на погашення простроченої заборгованості, нарахованих відсотків та пені.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечував просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Відповідно до ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, даним вимогам рішення суду не відповідає.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що 26.09.2007р. між сторонами був укладений кредитний договір № K3A1A023830003 на суму 11 364 дол. США на строк до 25.09.2012р.

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі.

26.10.2011р. відповідач передав позивачу автомобіль, який є предметом кредитного договору та надав довіреність на представництво інтересів, пов'язаних з експлуатацією та продажем автомобіля.

01.12.2011 року було здійснено погашення заборгованості у розмірі 4 781,13 дол. США, які були отримані від реалізації автомобіля, та які були направлені на погашення простроченої заборгованості, нарахованих відсотків та пені.

10.02.2014 року, з метою реструктуризації заборгованості, між сторонами по справі було укладено додаткову угоду №2, за п. 1.1 якої, заборгованість була зменшена на 633,55 USD (а.с.11)

Проте, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим, станом на 03.06.2015 року загальна сума заборгованості ОСОБА_4 складає 13 257,84 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 3 239,22 дол. США, за відсотками - 1,97 дол. США та 10 016,65 дол. США пені.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що умови кредитного договору не виконуються належним чином, а тому заборгованість має бути стягнута в судовому порядку.

Разом з тим, апеляційна інстанція не погоджується з вимогами позивача про стягнення пені у розмірі 10 016,65 дол. США, з огляду на таке.

За правилами ч.3 ст. 303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинно бути зазначено встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 533 ЦК України установлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Отже, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом.

Разом із цим за змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тобто поряд зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Однак, вказані положення можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій.

Таким чином, нараховані штрафні санкції у валюті США та проведення їх в еквіваленті на гривню є незаконним.

На вимогу суду апеляційної інстанції, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав розрахунок пені у гривні, за таких обставин, суд самостійно здійснив такий перерахунок та з урахуванням положень ст. 551 ЦК України, приходить до наступного.

За умовами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованою індексацією та трьома процентами річних), суд може застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої ст. 551 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі від 03 вересня 2014 року.

Наразі, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру пені, оскільки її розмір є несправедливим, адже ОСОБА_4 погашав суму боргу, в рахунок заборгованості був переданий автомобіль, а тому такий розмір має бути зменшений до співмірної суми, оскільки негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання не наступило, а стягнення пені є лише санкцією за порушення виконання зобов'язань. Отже, з урахуванням того, що заявлена до стягнення сума пені значно перевищує суму самого кредиту та відсотків, колегія вважає, що з відповідача слід стягнути загальну суму пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Отже, з відповідача ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позову у розмірі 4 190,14 грн. та 4 609,15 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову частково.

Керуючись ст.218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк ПриватБанк» - Грині КостянтинаАндрійовича - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 239,22 дол. США. - основної заборгованості, що за курсом НБУ станом на 06 червня 2016 року становить 80 967грн.21 коп., 1,97 дол. США. - заборгованості за відсотками, що за курсом НБУ станом на 06 червня 2016 року становить 49грн.25 коп. та 5 000,00 грн. - пені.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за подання позову у розмірі 4 190,14 грн. та 4 609,15 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді