Справа № 527/1784/16-ц
провадження 2/527/653/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.12.2016 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Марущак Р.М.,
при секретарі Волик Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -
Позивач ОСОБА_1 02.09.2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.
Позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з»явилися. В заяві до суду прохали розглянути справу у їх відсутності, вказали, що проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача не заперечують.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився. Належним чином, через оголошення в газеті «Урядовий кур»єр, повідомлений про час та місце розгляду справи.
За згодою позивача справа вирішена на підставі наданих доказів (заочний розгляд).
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ч. 3 ст.10, ч.1 та ч.3 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
На підтвердження отримання вказаної суми грошових коштів відповідач 31 грудня 2015 року надав ОСОБА_1 власноручно написану розписку.
Взяті на себе зобовязання за договором позики позичальник ОСОБА_2 не виконав позичені кошти позикодавцю у встановлений строк не повернув.
Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Ч. 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як вбачається з ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Як вбачається з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
З огляду на встановлені обставини та норми закону, суд вважає, що розписка ОСОБА_2 як борговий документ, надана позивачем в оригіналі, свідчить про існування між сторонами невиконаних позичальником зобовязань по договору позики, і є підтвердженням укладення договору позики, умови якого відповідач не виконав.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.., його витрати на оплату оголошення в ЗМІ про виклик відповідача склали 420 грн. Ці суми підлягають стягненню з відповідача на його користь (551.20 + 420.00 = 971 грн. 20 коп.).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 625-626, 1046-1050 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1:
- 533 грн. 55 коп. - інфляційні втрати;
- 114 грн.00 коп. - 3% річних;
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання його копії апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

СУДДЯ Р. М. Марущак