ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Коротуна В.М., Мартинюка В.І.,
за участю прокурора Халанчук О.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, третя особа - Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, про виділ у натурі частки у спільній сумісній власності та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_13 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що йому на праві приватної власності належать квартири НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 та, відповідно, він є співвласником допоміжних приміщень цього будинку, а саме: підвалу, яким користується тривалий час, займаючи в підвалі площу 75,7 кв. м.

Балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 є комунальне підприємство «ЖЕО № 35». Він неодноразово звертався до співвласників вказаного багатоквартирного будинку, власників житлових квартир та нежитлових приміщень цього будинку з питанням про виділення в натурі його частки у допоміжних приміщеннях, а саме: підвалу площею 78,2 кв. м, що належить йому на праві спільної сумісної власності, однак отримав відмову.

Враховуючи, що він з 2003 року користується підвальним приміщенням площею 75,7 кв. м, вхід до якого можливий лише з належного йому приміщення, уточнивши позовні вимоги, просив суд виділити йому в натурі частку у спільній сумісній власності на допоміжні приміщення у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 у вигляді окремого вбудованого нежитлового приміщення № б/н в підвальний поверх чотириповерхового житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 75,7 кв. м, яке складається зі складу площею 32,2 кв. м, майстерні площею 42,5 кв. м та сходової площадки площею 1,0 кв. м, та визнати за ним право власності на вказане приміщення.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2014 року позовну заяву ОСОБА_6 задоволено.

Виділено ОСОБА_6 в натурі частку у спільній сумісній власності на допоміжні приміщення у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області у вигляді окремого вбудованого нежитлового приміщення № б/н в підвальний поверх чотириповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області загальною площею 75,7 кв. м, яке складається зі складу площею 32,2 кв. м, майстерні площею 42,5 кв. м та сходової площадки площею 1,0 кв. м.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на окремо вбудоване нежитлового приміщення № б/н в підвальному поверсі чотириповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області загальною площею 75,7 кв. м, яке складається зі складу площею 32,2 кв. м, майстерні площею 42,5 кв. м та сходової площадки площею 1,0 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_13 просять скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення прокурора, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі статей 364, 370, 370, 372, ч. 2 ст. 382 ЦК України та Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004, враховуючи інтереси всіх співвласників багатоквартирного чотириповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в тому числі, що виділ частки в натурі не завдасть їм шкоди, а також враховуючи висновки будівельно-технічної експертизи від 05 червня 2014 року № 342, що загальна площа підвалу, який приходиться на квартири, які належать позивачу, складає 90,27 кв. м, можливо виділити ОСОБА_6 в натурі частки у спільній сумісній власності на допоміжні приміщення у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області у вигляді окремого вбудованого нежитлового приміщення № б/н в підвальний поверх чотириповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, загальною площею 75,7 кв. м, яке складається зі складу площею 32,2 кв. м, майстерні площею 42,5 кв. м та сходової площадки площею 1,0 кв. м, та вважав можливим визнати за ним право власності на це приміщення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що спірне підвальне приміщення є нежилим, тобто самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Згідно з п. 6 договору оренди орендар має право безперешкодно використовувати об'єкт оренди за його призначенням, обумовленим цим договором, за попереднім погодженням із орендодавцем вносити зміни до складу об'єкта оренди, проводити його реконструкцію, технічне переозброєння, що при підвищенні вартості об'єкта оренди не впливатиме на розмір орендної плати; викупити об'єкт оренди (приватизувати) відповідно до чинного законодавства.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_6 на праві приватної власності належать квартири НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16 липня 2012 року у справі за позовом прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу в інтересах держави в особі управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради (м. Кривий Ріг) до фізичної особи -підприємця ОСОБА_6, третя особа - комунальне підприємство «Парковка та реклама», про виселення з нежитлового приміщення встановлено, що відповідно до інформації про стан приватизації житлового фонду у будинку АДРЕСА_1 станом на 18 травня 2011 року зазначений житловий будинок, рік забудови 1959, має 4 поверхи, налічує 64 квартири (4 під'їзди), з яких 11 квартир не приватизовані, а саме: НОМЕР_1. Будинок переданий у комунальну власність міста у 1998 році, загальна площа будинку - 2 904,8 кв. м.

За даними технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 площа підвалу цього будинку складає 411,2 кв. м.

З 2002 року позивач користується підвальним приміщенням площею 78,2 кв. м для тримання в ньому промтоварів, про що свідчать договори оренди нежитлових приміщень - споруд від 15 квітня 2002 року № 33/15 та від 27 червня 2003 року № 33/12.

У 2003 році згідно з актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 30 липня 2003 року комісія, до складу якої входили представники Саксаганської районної ради, органів Державного санітарно-епідеміологічного нагляду, органів державного пожежного нагляду, Державної інспекції з енергозбереження, відділу планування та забудови управління містобудування та архітектури, вирішила прийняти в експлуатацію приміщення магазину «Папірленд» після реконструкції квартири № 33 та орендованої частини підвалу в житловому будинку АДРЕСА_1.

Станом на 24 травня 2014 року було виготовлено технічний паспорт на вбудоване нежиле приміщення № б/н в будинку АДРЕСА_1, а саме: вбудоване нежиле приміщення в підвальний поверх чотириповерхового будинку загальною площею 75,7 кв. м, яка складається зі складу площею 32,2 кв. м, майстерні площею 42,5 кв. м та сходової площадки площею 1,0 кв. м.

Відповідно до змісту довідки комунального підприємства «ЖЕО № 35» на його обслуговуванні знаходиться будинок АДРЕСА_1.

У нежилому приміщенні площею 75,7 кв. м, розташованому в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_1, що знаходиться в користуванні СПД ОСОБА_6, внутрішньо-будинкові інженерні мережі відсутні.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у дво- або багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежилих приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Частиною 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст. 10 указаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинків одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього (п. 1.1).

У той же час законодавство розрізняє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.

Стаття 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає поняття допоміжних приміщень та нежитлових приміщень.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

15 квітня 2002 року між Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради в особі начальника управління Авраменка В.Г. та приватним підприємцем ОСОБА_6, укладено договір оренди № 33/15 нежитлових приміщень (будівель, споруд) комунальної власності міста, згідно з умовами якого орендодавець - Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради - передає, а орендар - ОСОБА_6 - приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 78,2 кв. м в споруді, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, для використання під розміщення складу промтоварів.

Даний договір неодноразово переукладався.

Об'єкт оренди розташований на підвальному поверсі, облаштований холодним та гарячим водопостачанням, каналізацією, центральним опаленням, електромережею, телефонним, іншим зв'язком.

У порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не надав доказів того, що він у встановленому законом порядку звертався до відповідного органу з проханням викупу або приватизації об'єкта оренди та отримав відмову.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаного висновку суду апеляційної інстанції, який є обґрунтованим та узгоджується з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_13 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Ю.Г. Іваненко В.М. Коротун А.О. Леванчук В.І. Мартинюк