Справа № 466/2726/16 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/783/6743/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ПАТ «ВіЕс Банк» - Федорюк І.І., представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором від 12.07.2008 р. №KF 43617,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року клопотання задоволено. Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором від 12.07.2008 р. № КF 43617 (№466/2726/16ц) зупинено до набрання законної сили рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.07.2008 р. № КF 43617(№466/2481/16ц).

Вказану ухвалу оскаржило ПАТ «ВіЕс Банк».

В своїй апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати. Зазначають, що відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України, заперечення відповідача щодо існування між сторонами кредитних відносин, суд може перевірити та дати оцінку доказам сторін за приписами ст. 212 ЦПК України в межах справи про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, посилаючись на п.3 ч. 1 ст. 203 ЦПК України, п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вважають, що судом безпідставно зупинено провадження у даній справі до розгляду справи за позовом банку до цих же відповідачів про стягнення заборгованості.

В судове засіданні відповідачі не з'явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси одного із відповідачів у судовому засіданні захищала представник.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, посилаючись на п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України та зупиняючи провадження у даній справі, виходив з того, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Львова знаходиться справа за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12.07.2008 р. № КF 43617(№466/2481/16ц), вирішення якої має суттєве значення для постановлення рішення по зазначеній вище справі.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Відповідно ж до п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201, 202, 205, 207 ЦПК, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Закінчення провадження у справі з цих підстав без ухвалення рішення має бути належно вмотивовано в ухвалах, постановлених з цього приводу. Про наслідки вчинення зазначених процесуальних дій суд роз'яснює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК і правил, що їх регулюють. Суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадках, передбачених статтею 201 ЦПК, а за наявності підстав, визначених статтею 202 ЦПК, має право як на зупинення, так і на відмову в задоволенні такої заяви. Визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Підставою для зупинення провадження за пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК може бути також відкриття Конституційним Судом України провадження за зверненням відповідно до статті 43 Закону України від 16 жовтня 199 року N 422/96-ВР "Про Конституційний Суд України" про офіційне тлумачення положень Конституції України чи закону, що мають застосовуватися при вирішенні справи, яка перебуває у провадженні суду. При неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді. Разом з тим підставою зупинення провадження у справі не може бути касаційне оскарження попередніх судових рішень у справі. Застосовуючи пункти 2, 3, 5 частини першої статті 202 ЦПК відповідно про зупинення провадження у зв'язку із захворюванням сторони, перебуванням її у службовому відряджені чи призначенням судом експертизи, суд повинен виходити з того, що у таких випадках відповідно до змісту статті 157 ЦПК провадження у справі може бути зупинено, якщо передбачається, що зазначена відсутність сторони або проведення експертизи триватиме понад установлені строки розгляду справ. Правило частини другої статті 202 ЦПК про те, що суд не зупиняє провадження у випадках, установлених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника, не застосовується до випадків, коли суд викликає позивача або відповідача для особистих пояснень.

Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи, зокрема, позовної заяви, - ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звернення стягнення на житлову квартиру АДРЕСА_1 Квартира складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 41,8 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 72,8 кв.м., що належить ОСОБА_3 на підставі Реєстраційного посвідчення від 17.12.2001 року, шляхом визначеним статтею 38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 16, 19 Іпотечного договору, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі - продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь - які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки, тощо) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за Кредитним договором №

КЕ43617 від 12.07.2007 року в розмірі 71 147,72 доларів США (сімдесят одна тисяча сто сорок сім дол. США 72 центів), що = 1 927 052,29 гривень (один мільйон дев'ятсот двадцять сім тисяч

п'ятдесят дві гривні 29 копійок), (по курсу НБУ станом на 02.03.2016р, становить: 1$ = 27,085229

гри.); закріплення за Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» права управителя, щодо: вільного доступу представників управителя та інших осіб визначених управителем до майна, що передано в управління; укладення договорів оренди майна переданого в управління з третіми особами: розпорядження коштами, отриманими за результатами управління майном; укладення договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління з третіми особами; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань пов'язаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв'язку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях) з питань, що стосуються належного здійснення управління майном, передачу в оренду, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв'язком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в тому числі але не виключно права власності, інших речових прав, обтяжень речових прав тощо, щодо їх виникнення, припинення, переходу, зміни тощо) підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію припинення іпотеки та про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна; володіти, користуватися і розпоряджатися майном у встановлених чинним в Україні законодавством та цим Договором; інші права необхідні для здійснення належного управління майном; виселення з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_3.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що 15 березня 2016 року, Шевченківським районним судом м.Львова відкрито провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення солідарно на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованості по Кредитному договору № КF43617 від 12.07.2007 року в сумі 71147,72 доларів США, що = 1927052,29 гривень, (по курсу НБУ станом на 2.03.2016р.), до розгляду якої і було зупинено провадження у даній справі.

Також, із змісту п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Також, із правової позиції Верховного Суду України у постанові по справі № 6-1080цс15 від 3.02.2016 року, що прийнята в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, що є обов'язковою до застосування вбачається, що відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Аналогічна правова позиція міститься і у Постанові Верховного Суду України від 9.09.2014 року у справі № 3-71гс14.

Дійсно, як вбачається із заявлених позовних вимог та підстав позовів у згаданих справах, вказані справи до певної міри пов'язані, оскільки стосуються правовідносин, що виникли між тими ж сторонами з приводу того ж кредитного договору, однак жодних обставин, які б вказували на те, що розгляд справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя унеможливлює розгляд даної справи про звернення стягнення на предмет іпотеки судом апеляційної інстанції не встановлено.

Посилання суду першої інстанції на певне суттєве значення, що має справа про стягнення боргу для ухвалення рішення у даній справі без жодної конкретизації, такими обставинами не є.

Доводи ж представника відповідача про неможливість розгляду даної справи через можливість виникнення подвійного стягнення того ж боргу з відповідачів колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається із змісту тлумачень норм закону судами вищих інстанції, розгляди вимог про стягнення суми боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки не призводять до подвійного стягнення за основним зобов'язанням та є окремими способами правового захисту вибір, застосування якого (яких) покладається на позивача та такий вправі заявити такі вимоги, а суди взмозі такі розглядати одночасно. Крім цього, питання подвійного стягнення може виникати лише після розгляду двох справ на стадії виконання рішення про задоволення обох позовів, однак аж ніяк не під час розгляду справ.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та саму скаргу задовольнити. Ухвалу ж суду слід скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.4, 311 ч.1 п. 2-4, 313, 314 ч.1 п.2, 315, 317 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2016 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра