Справа №478/1812/15-ц 26.05.2016 26.05.2016 26.05.2016
Провадження № 22ц/784/777/16 Суддя першої інстанції Іщенко Х.В.
Справа№478/1812/15-ц
Категорія 53 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

із секретарем Тищенком Л.С.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (надалі - ДП «Миколаївський облавтодор») про стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу - ,

В С Т А Н О В И Л А:

13 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ДП «Миколаївський облавтодор» про стягнення грошових коштів, витрачених для вирішення виробних питань.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 1 серпня 2011 року наказом № 20-к був прийнятий на роботу на посаду начальника Філії «Новобузький райавтодор», яка є структурним підрозділом ДП «Миколаївський облавтодор».

Протягом усього часу роботи він витрачав власні кошти на придбання товарно - матеріальних цінностей для потреб відповідача, що оформлювалося бухгалтерією філії складанням авансових звітів.

На підставі наказу від 27 жовтня 2015 року він був звільнений з займаної посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України, але при звільненні відповідач не виплатив йому коштів, які рахуються як заборгованість за підзвітними сумами в розмірі 81 388 грн. 72 коп.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати, понесені ним для вирішення виробних питань, на зазначену суму.

15 грудня 2015 року ДП «Миколаївський облавтодор» звернулося із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу.

Вимоги свого позову ДП «Миколаївський облавтодор» мотивувало тим, що під час роботи ОСОБА_2 на посаді начальника філії «Новобузький райавтодор» сталося дві ДТП, винним у яких визнано ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що він як відповідальна посадова особа, не забезпечив безпеку дорожнього руху.

Так, 27 січня 2014 року щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 140 КУпАП, в якому зазначено, що останній як відповідальна посадова особа, не забезпечив безпеку дорожнього руху на автодорозі Любомирівка-Новоданилівка, а саме несвоєчасно здійснив посипання дорожнього покриття протиожеледними матеріалами, внаслідок чого сталося ДТП та автотранспортний засіб під керуванням ОСОБА_4 зазнав механічних пошкоджень.

Страхова компанія на підставі договору страхування відшкодувала ОСОБА_4 збиткі, що були завдані внаслідок ДТП, у розмірі 83 942.67 грн.

Ця страхова компанія звернулася до господарського суду з позовом до ДП «Миколаївський облавтодор» про стягнення суми страхового відшкодування у зазначеному розмірі.

Крім того, 5 березня 2015 року щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 140 КУпАП, де зазначено, що останній як відповідальна посадова особа, не забезпечив безпеку дорожнього руху, а саме наявна ямковість на проїзній частині автодороги Миколаїв-Дніпропетровськ біля с. Великоолександрівка, внаслідок чого сталося ДТП та автотранспортний засіб під керуванням ОСОБА_5 зазнав механічних пошкоджень.

На підставі зазначеного протоколу, постановою судді Казаківського районного суду від 8 квітня 2015 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП і накладено штраф.

Відповідно до судових рішень суду першої інстанції та апеляційної інстанції з ДП «Миколаївський облавтодор» стягнуто на користь ОСОБА_5 30 218,67 грн. в рахунок завданих внаслідок ДТП збитків.

7 грудня 2015 року в рамках виконавчого провадження ДП «Миколаївський облавтодор» перерахувало зазначену суму коштів на рахунок виконавчої служби.

Посилаючись на викладене та ст.ст. 130, 132 КЗпП України, ДП «Миколаївський облавтодор» просило суд стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в порядку регресу в загальній сумі 114 161 грн. 34 коп., спричинену внаслідок неналежного виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків.

Ухвалою Казанківського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2015 року вказаний позов прийнято до провадження та об'єднано з первісним позовом.

Рішенням цього ж суду від 16 лютого 2016 року первісний та зустрічний позови задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Миколаївський облавтодор» на користь ОСОБА_2 підзвітні кошти при звільненні працівника у розмірі 50 589 грн. 33 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» матеріальну шкоду у розмірі 30 218 грн. 67 коп.

Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги його позову в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд неповно з'ясував усі обставини справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та неупередженому розгляду справи, а відтак рішення є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При розгляді позову ОСОБА_2 про стягнення коштів, витрачених для вирішення виробних питань, суд першої інстанції керувався нормами трудового права, зокрема ст.ст. 47, 116 КЗпП України.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з огляду на таке.

Питання придбання працівником для підприємства товарно-матеріальних цінностей за власні кошти та правомірність їх подальшого відшкодування врегульовані положеннями ст.ст. 1158 - 1160 ЦК України щодо права особи, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, вимагати від даної особи відшкодування фактично зроблених витрат за умови подання звіту про здійснення таких витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 1158 ЦК України якщо особа, яка розпочала дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, немає можливості повідомити про свої дії цю особу, вона зобов'язана вжити усіх залежних від неї заходів щодо попередження, усунення або зменшення невигідних майнових наслідків для іншої особи. Особа, яка вчиняє дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана взяти на себе всі обов'язки, пов'язані із вчиненням цих дій, зокрема обов'язки щодо вчинених правочинів.

Особа, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана негайно після закінчення цих дій надати особі, в майнових інтересах якої були вчинені дії, звіт про ці дії і передати їй усе, що при цьому було одержано ( ст. 1159 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких було вчинені дії.

У разі придбання працівником товарів для потреб підприємства, у бухгалтерію представляються у визначені законом терміни звіт за формою, визначеною наказом Мінфіну від 5 грудня 2012 року № 1276 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання» та наказу цього ж міністерства від 24 грудня 2013 року № 845 під такою ж назвою.

Таким чином питання відшкодування витрат, понесених працівником при придбанні товарів для підприємства, і інші питання правомірності використання власних готівкових коштів працівником підприємства для вирішення господарських питань відноситься до майнових стосунків між суб'єктом господарювання та працівником.

Суд першої інстанції наведених положень матеріального права не врахував, не визначився з характером спірних правовідносин та правовими нормами, що підлягали застосуванню для їх вирішення, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом Філія «Новобузький райавтодор» створена як відособлений структурний підрозділ дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України (надалі - Підприємство). Філія не є юридичною особою, діє відповідно до чинного законодавства і свого Положення.

Управління Філією здійснює начальник, призначений на посаду директором Підприємства.

На підставі наказу начальника ДП «Миколаївський автодор» № 20 -к від 1 серпня 2011 року ОСОБА_2 був прийнятий по переводу на посаду начальника Філії «Новобузький райавтодор» ( т. 1 а.с. 32).

Згідно до наказу № 37 - КК від 27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звільнений з вказаної посади за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України (т. 1 а.с.6).

У зв'язку з виробничою необхідністю для забезпечення його належної роботи, ОСОБА_2 витрачались власні кошти на господарські потреби.

З витягу довідки перевірки фінансово - господарської діяльності Філії «Новобузький райавтодор» ДП «Миколаївський облавтодор» за період з 1 січня 2013 року по 22 січня 2016 року вбачається, що наданими авансовими звітами ОСОБА_2 встановлено, що за період 2013-2015 років останнім за рахунок підзвітних коштів були здійснені наступні витрати на загальну суму 188 934.21 грн., в т.ч. на придбання або оплату: інструменту, приладів, інвентарю - 3 700 грн.; будівельних матеріалів - 5 098.89 грн.; паливно-мастильних матеріалів - 138 234.27 грн.; запасних частин - 18 712.29 грн.; МШП - 606.50 грн.; оплачено послуг стороннім організаціям ( зокрема РЕМ за електроенергію) - 18 186.47 грн.; погашення заборгованості по заробітній платі - 3 885.79 грн. З 1 січня 2013 року 27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 було відшкодовано 107 545.49 грн., тому заборгованість станом на час перевірки складає 81 388.49 грн. (т. 1 а.с.103).

Зазначеною перевіркою також встановлено, що при придбанні за вказаний період паливно-мастильних матеріалів в постачальників, які є платниками ПДВ, за рахунок неналежного оформлення первинних документів (відсутні податкові накладні) ДП «Миколаївський облавтодор» було отримано збитків від втрати податного кредиту в сумі 23 039.07 грн. (ПДВ в придбаних ПММ на суму 138 234.27 грн.).

Також авансові звіти були оформлені ОСОБА_2 у той час, як він знаходився у відпустці чи на лікарняному на суму 7 760.32 грн.

Відповідач в судовому засіданні районного суду позовні вимоги визнав частково, погодившись з існуванням боргу підприємства перед позивачем у погашенні підзвітних сум без урахування сум збитків від втрати податного кредиту - 23 039.07 грн. при придбанні паливно-мастильних матеріалів, а також витрат у період знаходження позивача у відпустці та на лікарняному - 7 760.32 грн.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, інших представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

При цьому, згідно із ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на ці вимоги процесуального закону колегія суддів не може погодитися з запереченнями відповідача щодо не визнання сум збитків від втрати податного кредиту ( 23 039.07 грн.) при придбанні паливно-мастильних матеріалів з огляду на таке.

По-перше, як вбачається паливно-мастильні матеріали придбавалися за кошти ОСОБА_2 протягом більш як два роки у період роботи позивача з 1 січня 2013 року по 27 жовтня 2015 року на загальну суму 138 234.27 грн. Відповідач протягом усього часу погоджувався з таким порядком придбання цих товарно-матеріальних цінностей (без оформлення податкових накладних), більш того добровільно сплатив позивачу 107 545.49 грн. в рахунок погашенні боргу за підзвітними сумами.

При цьому відповідач на пропозицію апеляційного суду не надав будь-яких доказів на підтвердження виплати зазначеної суми боргу по погашенню підзвітних сум, де б було визначено за придбання яких саме товарно-матеріальних цінностей була здійснена виплата та за який саме період.

По-друге, якщо відповідач вважає, що обставини, за якими придбані паливно-мастильні матеріали не є виправданими, зокрема, придбані із спричиненням збитків суб'єкту господарювання, то ДП «Миколаївський облавтодор» повинно не визнавати придбання таких товарно-матеріальних цінностей, не приймати взагалі авансових звітів і первинних підтверджуючих документів, та більш того, не відшкодовувати такі витрати.

Оскільки відповідач погодився з витратами позивача на придбання паливно-мастильних матеріалів в постачальників, які є платниками ПДВ за рахунок відсутності податкових накладних, то заперечення ДП «Миколаївський облавтодор» щодо невизнання збитків від втрати податкового кредиту у сумі 23 039.07 грн. є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Щодо витрат позивача, пов'язаних з придбанням товарно-матеріальних цінностей в період відпустки та під час перебування на лікарняному, то такі витрати, на думку колегії суддів, не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів правомірності використання власних готівкових коштів для вирішення виробничо-господарських питань.

Крім того, авансові звіти, що надані до бухгалтерії, за вказаний період оформлені з порушенням вимог вищезгаданих наказів Мінфіну України.

За такого, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені ОСОБА_2 для вирішення виробничих питань та не відшкодовані відповідачем у розмірі 73 628.40 грн.

Задовольняючи частково зустрічний позов ДП «Миколаївський облавтодор» щодо стягнення з ОСОБА_2 у порядку регресу спричиненої підприємству майнової шкоди у розмірі 30 218.67 грн., суд першої інстанції з посиланням на приписи ст. 132 КЗпП України дійшов висновку, що зазначена шкоди спричинена внаслідок порушення ОСОБА_2 покладених на нього трудових обов'язків, а тому підлягає відшкодуванню відповідачу в порядку регресу в повному об'ємі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, вважаючи, що суд дійшов до нього з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Як встановлено 5 березня 2015 року відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за те, що він, будучи відповідальною особою порушив вимоги правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме не забезпечив своєчасну ліквідацію ямковості на автодорозі Н-11209+500 км, внаслідок чого 5 березня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, що призвело до механічного пошкодження автомобіля ОСОБА_5

Постановою Казанківського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2015 року начальника Новобузького РАД ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУаАП України і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Постанова набрала чинності 21 квітня 2015 року (т. 1 а.с.39).

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2015 року позов ОСОБА_5 до ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» задоволено частково, стягнуто з ДП «Миколаївський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди 29 183 грн. 24 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн., а також 535 грн. 43 коп. судового збору. Вказане рішення в частині стягнення збитків залишене без змін рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2015 року ( т. 1 а.с.40-48).

На виконання рішення суду державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції 7 грудня 2015 року було відкрито виконавче провадження та в той же день ДП «Миколаївський облавтодор» перерахувало на рахунок ДВС для відшкодування майнової шкоди ОСОБА_5 30 218.67 грн. (т. 1 а.с. 49, 50).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права та законні інтереси працівників ґрунтуються шляхом встановлення відповідності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбаченому законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Отже, з огляду на наведені правові норми умовами настання матеріальної відповідальності є:

1)пряма дійсна шкода:

2)протиправна поведінка працівника:

3)вина в діях чи бездіяльності працівника:

4)прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати по відновленню, придбанню майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків.

Підставою для трудових правовідносин є трудовий договір. Згідно за змістом ч. 2 ст. 130 КЗпП України матеріальна відповідальність працівника за трудовим правовідношенням має особистий характер. Це пов'язано з тим, що виконувати доручену йому роботу працівник повинен особисто (ст. 30 КЗпП України).

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

За приписами ч. 1 ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Таким чином, за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває у трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх обов'язків в силу ст. 1172 ЦК України відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Розділом П Посадової інструкції, яка визначає трудові обов'язки ОСОБА_2, передбачені обов'язки начальника філії, зокрема здійснює фінансово-господарське керівництво філії, організує її належну виробничо-господарську діяльність, соціально-побутову та іншу діяльність відповідно до завдань ДП «Миколаївський облавтодор» (п. 2.1.), забезпечує виконання виробних завдань з ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг, введення об'єктів у дію у встановлені строки. Організує виконання робіт згідно з проектно-кошторисною та технологічною документацією, будівельними нормами та правилами, технічними умовами й іншими нормативними документами (п. 2.4), вживає невідкладних заходів щодо першочергового усунення наявних недоліків експлуатаційного стану автодоріг загального користування, які безпосередньо впливають на безпеку дорожнього руху. Повідомляє керівництво ДП «Миколаївський облавтодор» про виникнення таких.

Відповідно до розділу IV Посадової інструкції начальник філії несе відповідальність у межах компетенції, передбаченої Положенням про філію.

За п 6.2 ст. 6 Положення про філію начальник філії несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, шляхом несвоєчасного стягнення дебіторської заборгованості, незаконного звільнення працівників, зайвих грошових виплат, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускову недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуванню матеріальних чи грошових цінностей.

Аналогічний пункт містить й посадова інструкція.

Крім того, в посадовій інструкції зазначено, що начальник філії несе відповідальність за забезпечення безпеки дорожнього руху згідно вимог Закону України «Про дорожній рух», чинного законодавства України, інших діючих стандартів, правил і норм, першочергове усунення причин і умов, що загрожують безпеці учасників дорожнього руху.

Отже, як встановлено ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ДП «Миколаївський облавтодор» і його трудові обов'язки відповідно до посадової інструкції передбачали керівництво та організацію виробничо-господарської діяльності відповідно до завдань ДП «Миколаївський облавтодор».

До трудових обов'язків ОСОБА_2 безпосередньо не входило виконання робіт щодо ліквідації ямковості на автодорозі Н-11209+500 км, яка стала причиною дорожньо-транспортної пригоди та як наслідок спричинення матеріальної шкоди водію транспортного засобу, тобто трудові правовідносини не носять особистий характер, оскільки такі роботи за своїми посадовими обов'язками позивач не здійснює особисто, а організує та контролює реалізацію заходів по забезпеченню безпеки дорожнього руху.

Отже, відсутня пряма дійсна шкода, викликана порушенням працівником трудових обов'язків, а також прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала, а відтак й умови настання матеріальної відповідальності.

Крім того, Положенням про філію та посадовою інструкцією визначені конкретні випадки коли начальник філії несе матеріальну відповідальність. Випадок, на який посилається ДП «Миколаївський облавтодор», в цих правових документах відсутній.

Між тим, посадова інструкція не виключає відповідальності начальника філії за неналежне виконання певних обов'язків, як посадової особи і керівника філії, зокрема, за забезпечення безпеки дорожнього руху згідно вимог Закону України «Про дорожній рух», чинного законодавства України, інших діючих стандартів, правил і норм, першочергове усунення причин і умов, що загрожують безпеці учасників дорожнього руху. Саме з огляду на ці обов'язки, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності, як посадову особу, проте ці обставини не свідчать, що останній повинен нести матеріальну відповідальність, яка за своєю правовою природою є інститутом трудового права, а тому не підлягає відшкодуванню відповідачу у порядку регресу за такими нормами.

Доводи відповідача про те, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності безумовно свідчить про неналежне виконання його трудових обов'язків, що призвело до матеріальної шкоди не можуть бути взяті до уваги, оскільки тільки сам факт притягнення особи до адміністративної відповідальності не свідчить про наявність матеріальної відповідальності працівника, визначеної ст. 130 КЗпП України з огляду на те, що умови, підстави, обсяг та порядок застосування такої матеріальної відповідальності закріплено в КЗпП України та ці складові підлягають доказуванню в судовому засіданні.

Суд першої інстанції при вирішенні позовних вимог за зустрічним позовом в достатній мірі не врахував зазначених норм матеріального та процесуального права, а тому дійшов помилкового висновку про часткове задоволення зустрічного позову.

З урахуванням викладеного на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення районного суду в частині вирішення первісного позову та в частині задоволення зустрічного позову підлягає скасуванню та ухваленню по справі в цій частині нового рішення.

Позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково, а саме, відшкодуванню в рахунок понесених ним для вирішення виробничих питань витрат підлягають витрати на суму 73 628 грн. 40 коп.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ДП «Миколаївський облавтодор» про стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди у порядку регресу у розмірі 30 218 грн. 67 коп. слід відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ДП «Миколаївський автодор» 83 942 грн. 67 коп. сторонами не оскаржувалося та його законність і обґрунтованість апеляційною інстанцією згідно до приписів ст. 303 ЦПК України не перевірялась.

У зв'язку зі скасуванням судового рішення та ухваленням нового рішення відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають перерозподілу судові витрати у справі. З урахуванням частково задоволених позовних вимог та апеляційної скарги з ДП «Миколаївський автодор» в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 441 грн., що підлягали оплаті при подачі позову, та на користь ОСОБА_2 за подачу апеляційної скарги - 485 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_2, в частині задоволення зустрічного позову та судових витрат скасувати та ухвалити по справі в цій частині нове рішення.

Стягнути з дочірнього підприємства «Миколаївський автодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_2 73 628 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат, понесених ним для вирішення виробничих питань та 485 грн. судових витрат.

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом дочірнього підприємства «Миколаївський автодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди у порядку регресу у розмірі 30 218 грн. 67 коп. відмовити.

Стягнути з дочірнього підприємства «Миколаївський автодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в дохід держави 441 грн. судових витрат.

Зазначене рішення в частині вирішення зустрічного позову щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь дочірнього підприємства «Миколаївський автодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» 83 942 грн. 67 коп. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді В.І. Козаченко

О.Я. Мурлигіна