Справа № 473/3151/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"31" травня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0300 га, яка розташована на території Вознесенської міської ради та надана для обслуговування житлового будинку № 19 по вул. Лермонтова в м. Вознесенську Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24.07.2001 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку № 19 по вул. Лермонтова в м. Вознесенську Миколаївської області, який був зареєстрований на Вознесенській універсальній товарно сировинній біржі. Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.07.2014 року обумовлений договір купівлі продажу визнано дійсним.

Проте земельна ділянка, на якій розташований вищевказаний будинок, до цього часу зареєстрована на праві власності за попереднім власником будинку ОСОБА_2 (до укладення шлюбу ОСОБА_3) Л.С.

Зважаючи на те, що до особи, яка придбала жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені або яка необхідна для обслуговування цих об'єктів та яка належить відчужувачу майна, позивач просив визнати його власником вищевказаної земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася. Згідно протоколу її допиту, направленого на адресу суду в порядку виконання доручення суду, відповідно до вимог Мінської Конвенції про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам країн - членів СНД, не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності. Проте, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити, посилаючись на те, що за договором купівлі продажу, що був укладений між сторонами, відбулося відчуження лише житлового будинку. Тому, перехід права власності на земельну ділянку до позивача можливо лише на підставі окремо укладеного договору купівлі продажу.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно ст. 8 ЦПК України національний суд вирішує цивільні справи, у тому числі й за участю іноземного елемента, відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Підсудність обумовлених справ визначається на підставі положень ст. ст. 75 - 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» . Зокрема, відповідно до п.1 ч.1 ст. 77 даного закону підсудність судам України є виключною у справах, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України.

Спірна земельна ділянка розташована на території України за адресою: вул. Лермонтова, 19 в м. Вознесенську Миколаївської області.

Розгляд справ вказаної категорії проводиться з дотриманням встановленого цивільним процесуальним законодавством України національного правового режиму, в силу якого на іноземних громадян поширюються положення внутрішнього цивільного процесуального законодавства, а також положення міжнародних договорів.

Як встановлено в судовому засіданні, 24.07.2001 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 (до укладення шлюбу ОСОБА_3) Л.С. був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку № 19 по вул. Лермонтова в м. Вознесенську Миколаївської області, який був зареєстрований на Вознесенській універсальній товарно сировинній біржі, реєстровий № 628 (а.с.5). Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.07.2014 року обумовлений договір купівлі продажу визнано дійсним (а.с. 38).

Також з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за № 156 від 01.06.1993 року ОСОБА_3 було надано в приватну власність земельну ділянку, загальною площею 0,0300 га, яка розташована на території Вознесенської міської ради та призначена для обслуговування жилого будинку за адресою: по вул. Лермонтова, 19 в м. Вознесенську Миколаївської області. Право власності останньої підтверджено державним актом на право приватної власності на землю, виданого 22.06.1993 року Вознесенською міською радою Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 1287 (а.с.12).

Як слідує з повідомлення Управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області за № 9-28-0.4-2088/2-15 від 20.08.2015 року, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.05.2016 року право власності на вищевказану земельну ділянку залишилося оформленим за ОСОБА_3С (а.с. 20,37).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у ч.1 ст. 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами ч. 2 ст. 6, ч.1 ст. 22. ч.1 ст. 23 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю.

Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Згідно п. п. ґ п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, положення ст. 30 ЗК України, які в імперативній формі передбачали автоматичний перехід права власності на земельну ділянку в разі переходу права власності на будівлю і споруду, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а його право, відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України підлягає захисту шляхом визнання його власником спірного майна.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку, площею 0,0300 га, яка розташована на території Вознесенської міської ради Миколаївської області та надана для обслуговування житлового будинку № 19 по вул.. Лермонтова у м. Вознесенську Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Лузан