Справа № 355/1413/16-ц
Провадження № 2/355/701/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року Баришівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Литвиненко О.Л.

секретаря Лунгул Т.А.

за участю прокурора Перетятько І.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника третьої особи Ілляш Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Баришівка Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Баришівської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки.

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що матір'ю позивача ОСОБА_3 є ОСОБА_5, батьком - ОСОБА_4. Відповідно до рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області шлюб між батьками позивача розірвано. 29.10.2006 року батько ОСОБА_4 забрав неповнолітнього ОСОБА_3 від матері ОСОБА_5. Рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 10.07.2008 року місце проживання ОСОБА_3 визначено з батьком ОСОБА_4 та бабою ОСОБА_1. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 15.09.2016 року ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3. Відповідач ОСОБА_4 не надає матеріальної допомоги на утримання свого сина ОСОБА_3, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання , підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Вихованням неповнолітньої дитини займається його баба ОСОБА_1 В заявленому позові просять суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та встановити опіку над ОСОБА_3 , призначивши його опікуном ОСОБА_1.

Представник позивача та позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлений позов в повному обсязі та пояснила суду, що виховує внука ОСОБА_3 з п'яти років. Батьком ОСОБА_3 є її син, відповідач по справі ОСОБА_4, який є інвалідом другої групи. Неповнолітній ОСОБА_3 весь час хворіє та потребує постійного догляду. Відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконує батьківських обов'язків. Просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав заявлений позов в повному обсязі та пояснив суду, що на даний час хворіє, тому невдається належним чином виховувати сина.

Представник третьої особи Ілляш Ю.В. в судовому засіданні заявлений позов визнала в повному обсязі та пояснила суду, що відповідач по справі ОСОБА_4 є інвалідом другої групи, перебуває на обліку у лікаря психіатра, двічі на рік проходить лікування. ОСОБА_4 був присутній на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Баришівській райдержадміністрації. Вважає, що батько ОСОБА_4 зобов'язаний виховувати свого сина ОСОБА_3 Вважає , що встановлення опіки є передчасним.

Заслухавши пояснення представника позивача та позивачки, відповідача, представника третьої особи, думку прокурора про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мають спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1, видане 22.11.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 03 від 22.03.2002 року, батьками якого записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5) Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 15.09.2016 року матір ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3.

Рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 10.07.2008 року визначено місцем проживання ОСОБА_3 з його батьком ОСОБА_4 та бабою ОСОБА_1, які проживають АДРЕСА_1. Підстави для проживання дитини ОСОБА_3 разом з його батьком ОСОБА_4 та бабою ОСОБА_1 не відпали.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 зареєстровані та проживають АДРЕСА_2, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 23.09.2016 року .

Відповідач ОСОБА_4 є інвалідом другої групи інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії НОМЕР_2 від 02.12.2013 року, згідно якого ОСОБА_4 з грудня 2013 року є інвалідом другої групи довічно.

Суд не приймає до уваги визнання позову відповідачем та представником третьої особи, оскільки задоволення позову буде суперечити вимогам чинного законодавства та інтересам неповнолітньої дитини.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, однак суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення зазначених вимог позивачами не надано належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, доказів винної поведінки відповідача та свідомого його ухилення від виконання батьківських обов'язків матеріали справи не містять.

Наявність у відповідача ОСОБА_4 психічного захворювання та інвалідності другої групи не є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_6.

На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при Баришівській районній державній адміністрації Київської області від 20.10.2016 року розглянуто питання про неналежне виконання батьківських обов'язків ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та Баришівська районна державна адміністрація Київської області надала відповідний висновок № 06-23/575 від 10.11.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3. Суд критично відновиться до вказаного висновку № 06-23/575 від 10.11.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки при складанні висновку не були з'ясовані належним чином усі суттєві обставини. Вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим і не містить переконливих аргументів, які б вказували на те, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відсутні докази того, що служба у справах дітей Баришівської районної державної адміністрації належним чином досліджувала питання виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків і застосовувала відносно нього попереджувальні заходи. Отже суд на підставі ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, не погоджується із висновком комісії з питань захисту прав дитини при Баришівській районній державній адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3,оскільки він суперечить інтересам неповнолітньої дитини та є недостатньо обґрунтованим.

Суд не приймає як належний доказ у справі акт обстеження матеріально - побутових умов проживання дитини ОСОБА_3, складений 18.10.2016 року сільським головою Казіміровою Л.І., секретарем сільської ради Сліпаченко Н.М. та депутатом сільської ради Пономаренка С.І. , згідно якого проведено обстеження домоволодіння по АДРЕСА_2. Вказаний акт складений зі слів позивачки по справі ОСОБА_1 про те, що вона та ОСОБА_3 проживають окремо від батька ОСОБА_4, батько ОСОБА_4 не займається вихованням дитини та не приділяє належної уваги хлопчику та не допомагає матеріально.

Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов до висновку, що позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 не буде відповідати меті такого заходу як захисту інтересів дитини та стимулювання батька щодо належного виконання своїх обов'язків.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити позивачам в задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3.

Згідно довідки Морозівського НВК № 221 від 18.10.2016 року ОСОБА_3 навчається в Морозівському НВК з 7 класу, батько хлопчика ОСОБА_4 в навчальному закладі хлопчика не відвідував, на батьківських зборах присутній не був, з класним керівником та вчителями не спілкувався, вихованням не займається.

Разом з тим, відповідно до вимог закону та п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ОСОБА_3 слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання його неповнолітньої дитини, оскільки, на думку суду його участь в розвитку та вихованні сина в даний час є явно недостатньою.

Позивачами заявлено позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказана вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком по ОСОБА_4 АДРЕСА_2. Суду не надано доказів, що ОСОБА_4 матеріально не допомагає своєму сину ОСОБА_3.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити позивачам в задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3.

Позивачами заявлено позовну вимогу про встановлення опіки над ОСОБА_3, призначивши його опікуном ОСОБА_1. Суд вважає за необхідно відмовити в задоволенні вказаної позовної вимоги, оскільки вона є безпідставною та передчасною.

Встановлені судом обставини підтверджуються:

-копією паспорта ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, серії НОМЕР_3;

-копією паспорта ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, серії НОМЕР_4;

-копією повторного свідоцтво про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_1, батьками якого записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5;

-висновком Баришівської районної державної адміністрації Київської № 06-23/575 від 10.11.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3;

-копі, згідно якого ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3;

-копією рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 10.07.2008 року, згідно якого визначено місцем проживання ОСОБА_3 з його батьком ОСОБА_4 та бабою ОСОБА_1, які проживають АДРЕСА_1.

-довідкою Морозівського НВК № 221 від 18.10.2016 року , згідно якої ОСОБА_3 навчається в Морозівському НВК з 7 класу, батько хлопчика ОСОБА_4 в навчальному закладі хлопчика не відвідував, на батьківських зборах присутній не був, з класним керівником та вчителями не спілкувався, вихованням не займається;

-копією довідки до акта огляду МСЕК серії НОМЕР_2 від 02.12.2013 року, згідно якого ОСОБА_4 з грудня 2013 року є інвалідом другої групи інвалідності довічно;

-актом обстеження житлових умов від 23.09.2016 року, згідно якого ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають АДРЕСА_2;

-іншими матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 15, 30, 62, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294, ЦПК України, ст. 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 164, 165, 166,180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 12, п. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», п.п. 15-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Баришівської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Баришівського

районного суду О. Л. Литвиненко