АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2763/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 55 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: позивача ОСОБА_6,

представників відповідача: ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Медіт-Сервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку,

в с т а н о в и л а :

14 липня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 22 грудня 2014 року з ПП «Медіт-Сервіс» на його користь стягнута компенсація за невикористану відпустку в розмірі 5122грн.25 коп.

26 грудня 2014 року за вказаним рішенням відповідач перерахував йому 4069 грн. 12 коп. При цьому податок в сумі 1053 грн.13 коп. був утриманий відповідачем неправильно.

Недоплачена сума коштів в розмірі 235 грн.62 коп. відповідачем перерахована йому лише 22 червня 2015 року.

Таким чином, як він вважає, відповідач визнав добровільно, що зазначена сума 235 грн.62 коп. ним була утримана безпідставно.

Затримка розрахунку відбулася в період з 26 грудня 2014 року по 22 червня 2015 року, що становить 121 робочий день. Виходячи з заробітку, який за останні два місяці роботи становив 2100 грн.(700 грн. за серпень і 1400 грн. за вересень) із загальною кількістю робочих днів за ці два місяці, що становлять 42 дні, середньоденний заробіток становить 50 грн.

Тому просить стягнути з відповідача на його, ОСОБА_6, користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 6050 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 серпня 2015 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 вересня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 вересня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 повторно відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 зазначає, що розгляд справи відбувся поверхово, без належного вивчення всіх обставин справи, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд прийшов до висновку, що посилання позивача на кошти в сумі 235 грн. 62 коп., які на його думку є розрахунком при звільненні, безпідставні, так як вони сплачені відповідачем в ході виконання рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 22 грудня 2014 року з ПП «Медіт-Сервіс» на користь ОСОБА_6 стягнута компенсація за невикористану відпустку в розмірі 5122грн.25 коп.(а.с.8).

26 грудня 2014 року за вказаним рішенням відповідач перерахував ОСОБА_6 4069 грн. 12 коп. (а.с.10).

При цьому відповідачем була утримана сума податку в розмірі 1053 грн.13 коп..

Після звернення позивача до відповідача з заявою про неправильне утримання податку, останнім недоплачена сума коштів в розмірі 235 грн.62 коп. перерахована ОСОБА_6 лише 22 червня 2015 року.

При цьому позивачем вірно зазначено, що відповідач визнав добровільно про безпідставність утримання вказаної суми у вигляді податку.

Колегія погоджується з ти, що затримка розрахунку відбулася в період з 26 грудня 2014 року по 22 червня 2015 року, що становить 121 робочий день.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду Черкаської області про відмову в задоволенні позову, суд касаційної інстанції з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 29 січня 2014 року у справі №6-144цс13, вказав на те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку у строки, передбачені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме - виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Проте, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував зазначені висновки, та ухвалив незаконне рішення про відмову в задоволенні позову в повному обємі, не застосувавши при цьому норми матеріального права, які підлягають застосуванню до вказаних правовідносин, вказавши при цьому, що кошти в сумі 235,62 грн. перераховані відповідачем в ході виконання рішення.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

В даному випадку рішенням суду від 22 грудня 2014 року спір вирішено на користь позивача ОСОБА_6

Як зазначено вище, відповідач після ухвалення рішення добровільно відшкодував позивачу кошти частково в сумі 4069,12 грн., недодавши 235 грн.62 коп. Виконавче провадження при цьому не відкривалося. Недодану суму 235,62 грн. також перераховано відповідачем добровільно, визнавши про безпідставність її утримання.

Разом з тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати (правова позиція у справі за №6-113цс16 від 27.04.2016).

Враховуючи те, що середня заробітна плата позивача за останні два місяці становила 1050 грн., що не оспорюється сторонами, а недоплачена сума компенсації за невикористану відпустку складає лише 235,62 грн., то враховуючи неістотність цієї суми відносно розміру її заробітку, колегія суддів вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку.

Колегія погоджується з розрахунками позивача середньомісячного та середньоденного заробітку, який проведений з урахуванням положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348) (далі Порядку).

Згідно з п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктами 5, 8 вказаного Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих (календарних) днів на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці, згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Розмір середньомісячного заробітку позивача за два останні місяці становив 1050 грн., сума невиплаченої компенсації по рішенню суду складає 235 грн. 62 коп., що становить 22,4% від заробітної плати, число робочих днів у серпні та вересні 2014 року становить 42 дні, середньоденний заробіток становить 50 грн. (2100:42), сума компенсації за затримку за 121 день (з 26 грудня 2014 року по 22 червня 2015 року)- 6050 грн.(50х121), враховуючи принцип справедливості та співмірності, підлягають стягненню кошти в сумі 1355грн.20 коп.(22,4% від суми компенсації).

Виходячи з наведеного, судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК суд вирішує питання про судові витрати, виходячи з того, що станом на 01.01.2015 року (позовна заява подана 14.07.2015 року) мінімальна заробітна плата становила 1218 грн. До стягнення підлягає сума 1023 грн.12 коп.: 487,20 грн. судовий збір при зверненні до суду (1218х0,4 ); 535,92грн.- судовий збір при подачі апеляційної скарги (487,20х110%).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 жовтня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до Приватного підприємства «Медіт-Сервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Медіт-Сервіс» на користь ОСОБА_6 кошти за час затримки розрахунку з 26 грудня 2014 року по 22 червня 2015 року в розмірі 1355 (одна тисяча триста пятдесят пять) грн. 20 коп.

Стягнути з Приватного підприємства «Медіт-Сервіс» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1023 (одна тисяча двадцять три) грн.12 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :