Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/289/2016

Справа № 330/2004/15-ц

"04" травня 2016 р. Якимівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Куценко О.О.

при секретарі Павленко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживачів та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживачів та стягнення коштів, вказуючи в позові що, 16 квітня 2015 року між ним і ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», було укладено договір Фінансового лізингу № 01035 з додатками (далі-Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: Qееlу Еmgrand ЕС7. Відповідно до умов Договору лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (Qееlу Еmgrand ЕС7, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених договором. На сайті OLX.UA, позивач знайшов вищевказаний транспортний засіб за ціною 279 900 грн., та зателефонував до продавця (автосалон Євролізинг Україна), та йому роз'яснили, що дійсно такий транспортний засіб є і зараз на нього акційна ціна 279 900 грн. Приїхавши в офіс у м. Дніпропетровськ (вул. Горького, 3), в усній формі представник відповідача роз'яснила, що дійсно такий транспортний засіб є за ціною вказаною на сайті, і що позивач повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 79990 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. А також позивач написав заяву, в якій вказав, який транспортний засіб йому потрібно. В той же день позивачем було сплачено рахунки на суму 79 990 грн. Повернувшись додому та уважно прочитавши договір та додатки до нього, позивач зрозумів, що його обманули. Представником не було роз'яснено призначення платежу в сумі 27990 грн., який виявився адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Позивач вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії). В договорі це передбачено, але у позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, так як представник відповідача не надала достовірної інформації, завірила в тому, що всі істотні умови договору вона пояснила та спонукала позивача підписати договір швидше, мотивуючи тим, що на неї чекають інші особи, які бажають укласти договір лізингу. Крім цього, протягом обіцяних днів предмет лізингу так і не був переданий. Позивач неодноразово дзвонив до компанії, але вирішити питання так і не вдалося. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії введено позивача в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Після вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що є порушенням прав як споживача.

В зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на його користь грошові кошти в сумі 48790 грн. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на його користь три відсотки річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі 950 грн. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на його користь моральну шкоду в розмірі 4000 грн. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на його користь суму одержаних доходів чи доходів які могли бути отримані ТОВ «Євролізінг» за час користування грошовими коштами в сумі 5000 грн. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на його користь судовий збір в розмірі 587,400 грн.

Заочним рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживачів та витребування безпідставно здобутого майна були задоволені частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_1 безпідставно здобуте майно, а саме грошові кошти в сумі 48790 грн. та судовий збір в розмірі 587,400 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою суду від 30 березня 2016 року заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживачів та стягнення коштів задоволено. Заочне рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживачів та стягнення коштів скасовано.

13 квітня 2016 року до суду надійшла заява представника позивача про зміну підстав позову відповідно до якої вважають, що умови зазначені в Договорі фінансового лізингу № 01035 з додатками від 16.04. 2015 року є несправедливим, а саме: для споживача Договором були встановлені жорсткі обов'язки, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (що є порушенням п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Договором не передбачено жодної санкції щодо лізингодавця у разі порушень умов та строків договору, що призводить до дисбалансу договірних відносин. Надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (що є порушенням п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (що є порушенням п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається (що є порушенням п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору ( що є порушення п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника).

Також зазначають, що укладений сторонами Договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме щодо предмета договору (лізингу). Так, предметом договору лізингу можуть бути тільки не споживні речі, визначені індивідуальними ознаками.

Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, як у договорі так і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. Так, у зазначених договірних документах, предметом лізингу визначено: «Geely Emgrand EC7» не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки вона не визначена індивідуальними ознаками (не вказано який це саме транспортний засіб і чи це транспортний засіб взагалі, його виробника, колір, з пробігом чи ні, модель, комплектацію, рік випуску, згідно якого прайсу тощо). Вище перелічені умови є обов'язковими, але в самому Договорі вони відсутні.

Таким чином, позивачу навязано договір, який містить істотний дисбаланс стосовно прав та обовязків сторін Відповідач має право придбати предмет лізингу будь-якої якості, будь-якого року випуску (новий чи бувший у вжитку), будь-якої комплектації (що може значним чином змінювати вартість предмету лізингу та його споживчі властивості, будь-якої вартості, з гарантією чи без гарантії, а Позивач не має змоги відмовитися від прийняття такого предмету лізингу не сплативши значний штраф Лізингодавцю та не відшкодувавши йому збитки, включно спричинені діловій репутації (п.12.12 Договору).

При підписанні Договору сторонами не було підписано та не узгоджувався Додаток №3 "Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між сторонами", який на думку позивача, є істотною умовою вищевказаного Договору фінансового лізингу, з чого можна зробити висновок, що позивач не був чітко ознайомлений із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів. Не підписання сторонами додатку № 3 є обставиною, що вказує на не погодження сторонами договору фінансового лізингу, а тому позивачем було безпідставно перераховано кошти, так як він не має кінцевої ціни договору.

Таким чином, укладений сторонами Договір фінансового лізингу не відповідає вимогам законодавства, оскільки відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» в договорі наявні несправедливі умови договору фінансового лізингу, Договір суперечить положенням Цивільного Кодексу України; Договір суперечить Закону України «Про фінансовий лізинг» та положенням постанови НБУ від 10.05.2007, № 168; Договір суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; Договір суперечить положенням Конституції України; Укладений сторонами Договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме - предмета договору та Додатку №3; Відсутнє нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу відповідно до статті 799 ЦК України; Відсутність ліцензії у Відповідача відповідно до частини першої статті 227 ЦК України.

В зв`язку з викладеним, просили суд визнати договір Фінансового лізингу № 01035 з додатками від 16.04. 2015 року недійсним. Стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» сплачені кошти в розмірі 48 790 грн. Стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» судовий збір в розмірі 587 грн. 40 коп.

В судове засідання позивач та його представник не зявилися, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, викликався належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 16 квітня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» було укладено договір Фінансового лізингу № 01035 з додатками (далі-Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: Qееlу Еmgrand ЕС7. Відповідно до умов Договору лізингодавець (Відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (Qееlу Еmgrand ЕС7, зазначений у специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (Позивачу) на умовах, передбачених договором (а.с.9-14).

В матеріалах справи є додаток №1 від 16.04.2015р. і додаток №2 від 16.04.2015р. до вказаного договору фінансового лізингу (а.с. 15, 16 - копії).

На виконання пункту 9.1. позивач перерахував кошти в сумі 79 990 грн. на рахунок відповідача з призначенням «адміністративний платіж» (а.с. 17 - копії квитанцій від 16.04.2015р.)

В позові та своїх поясненнях позивач та в наданих запереченнях відповідач не заперечували, що ТОВ «Євролізинг України» повернуло позивачу авансовий платіж в сумі 31 200 грн. і не повернуло адміністративний платіж в сумі 48 790 грн., а тому ці обставини суд вважає встановленими згідно частини 1 ст.60 ЦПК України.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізінгоодержувачем специфікацій та умов та передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

З Преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.5) частини 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг.

Пункт 17 частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Враховуючи наведене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 16 квітня 2015 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, як встановлено судом оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то Договір, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 16 квітня 2015 року, нотаріально посвідчено не було.

Згідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог.

На підставі ст.80 ЦПК України, з ТОВ «Євролізинг Україна» підлягає стягненню судовий збір в сумі 587 грн. 40 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись 3, 15, 16, 203, 215, 216, 509, 626, 627 ЦК України, ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст.10, 11, 60, 197, 212, 214, 215, 224-227 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 і інтересах позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання недійсним договору та стягнення коштів - задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №01035 з додатками від 16 квітня 2015 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» ( м. Київ вул. Шовковична, буд. 42-44) на користь ОСОБА_1 безпідставно здобуте майно, а саме грошові кошти в сумі 48790 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» ( м. Київ вул. Шовковична, буд. 42-44) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 587,400 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Якимівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення цього рішення.

Суддя: