Справа № 414/1579/16-ц
Провадження № 22ц/782/826/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року, листопада місяця, 30-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області про визначення додаткового строку подання заяви про прийняття спадщини,

встановила:

У вересні 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до УПФ України в Кремінському районі Луганської області про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилалась на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її матері ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді пенсії за три місяці, яку мати за життя перевела в м. Кремінна у зв'язку з початком бойових дій. У зв'язку з проведенням АТО на території Луганської області та тяжкою хворобою позивач звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину тільки 31 серпня 2016 року, але їй в цьому було відмовлено у зв'язку з пропуском шестимісячного строку. Тому просила надати додатковий строк для прийняття спадщини у три місяці.

Позов було прийнято судом до розгляду і рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 26 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені в повному обсязі.

Із рішенням суду УПФ України в Кремінському районі Луганської області не погодилось та надало на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1

Вислухавши доповідача, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 10, 60 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги позивача по справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 (а.с.9-10), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Кіровську Луганської області (а.с.11). Позивач 19 січня 2015 року отримала у відповідача гроші на поховання матері (а.с.25). Відповідно до пояснень позивача, вона після отримання грошей на поховання матері та повернення до свого місця проживання у зв'язку з проведення бойових дій вимушена було виїхати до Республіки Білорусь, де у неї трапився інсульт і через це вона була вимушена тривалий час лікуватись, пропустила строк звернення.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно із ч.1 ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують - адже предметом спадкування є недоотримані померлою пенсійні виплати, відомості про інших спадкоємців є відсутніми, а отже немає підстав для залучення у якості відповідача територіальну громаду в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Щодо доводів апелянта про недоведеність тверджень позивачки про її тяжку хворобу, то ч.3 ст.1272 ЦК України є передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Апелянт не надав суду доказів на спростування тверджень позивачки про поважні причини пропуску строку. Між тим, позивачка у позовній заяві просила суд першої інстанції забезпечити докази - шляхом витребування з Кіровської лікарні Луганської області відомості про її хворобу, проте суд не мав можливості виконати це прохання з об'єктивних підстав - через проведення на цій території АТО. Факт її тяжкої та тривалої хвороби під час її перебування на території іншої країни є підтвердженим доказами - це підтвердив свідок ОСОБА_3, підтверджено поясненнями самої позивачки ОСОБА_1 Загальновідомим фактом є проведення на певній частині Луганської області АТО, у тому числі на території, де померла мати спадкоємця. З досліджених апеляційним судом доказів вбачається, що позивачка дійсно у той час, на який вона вказує у позові - перенесла важку хворобу - інсульт, це підтверджує і виписка з історії хвороби терапевтичного відділення Ізюмської центральної міської лікарні Ізюм Харківської області (а.с.78), факт перебування у Республіці Білорусі підтверджується наданими нею суду документами, що були видані органами внутрішніх справ Республіки Білорусь (а.с. 79), відмітками у медичній документації поліклініки м. Любань у Республіці Білорусь (а.с. 80-81). Отже, за таких обставин колегія суддів приходить до висновків, що тяжка хвороба на території іншої країни, де позивачка перебувала через військові дії та проведення АТО за місцем її проживання можуть і повинні бути розціненими судом як поважні причини пропуску строку, адже вони є пов'язаними із об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до правил ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні усіх наявних у справі доказів, тобто як наданих позивачем, так і наданих відповідачем на їх заперечення. А отже, за таких обставин та з огляду на наведене вище колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, відповідачем не було надано суду на спростування тверджень та доказів позивачки таких належних та допустимих доказів, що давали б підстави для задоволення позовних вимог, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, при оцінці доказів не допустив таких порушень норм процесуального права, що давали б підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, вірно застосував положення матеріального права щодо виниклих правовідносин. Статтею 308 ЦПК є визначено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не підлягає скасуванню законне та справедливе рішення з формальних підстав.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області відхилити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: І.О. Дронська

О.Ю. Карташов