Справа № 433/1716/16-ц
Провадження № 22ц/782/915/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року, листопада місяця, 30-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Дронської І.О., Єрмакова Ю.В., за участю секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 21.10.2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року до Білокуракинського районного суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, позивач просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду з 1/4 частини на тверду грошову суму урозмірі 500 гривень щомісячно, звільнити його від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 10094 гривень 76 коп. У подальшому змінив позовні вимоги, в уточненій позовній заяві просив суд змінити розмір стягуваних аліментів з 1/4 частини доходів на 1/6 частину доходів. Позов було прийнято до розгляду судом першої інстанції, від відповідачки до суду надійшла заява про забезпечення

. 17 жовтня 2016 року до Троїцького районного суду Луганської області надійшла заява від ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів. Заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду і ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року заяву було задоволено частково.

ОСОБА_1 не погодилась із такою суду першої інстанції та надала на нього апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 21 жовтня 2016 року про забезпечення доказів у цивільній справі скасувати та витребувати апеляційним судом певні докази з Надимського міського суду РФ, від Державної прикордонної служби, Посольства РФ в Україні та дружини відповідача.

Вислухавши доповідача, пояснення відповідачки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши надіслані до апеляційного суду матеріали справи та наявні у ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відмовляючи у задоволенні вимог за клопотанням суд першої інстанції , судячи зі змісту оскаржуваної ухвали, зокрема виходив з того, що зясування питань щодо громадянства не належать до предмету доказування по цій справі та з огляду на наявність у матеріалах справи паспортів громадянина України позивача та відповідачки зазначене мотивування було наведене судом як обґрунтування відмови у здійсненні запитів стосовно встановлення фактичного місця роботи та розміру доходу позивача.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов із певними порушеннями норм процесуального права, без належного врахування предмету позову та прав сторін на надання доказів. Оскаржувана ухвала в тій частині, де нею відмовлено у задоволенні клопотань про надання судом допомоги у витребуванні доказів не є належним чином аргументованою та мотивованою. Між тим, відповідно до правил ст. 210 ЦПК ухвала суду повинна бути мотивованою та містити у собі відповідні посилання на норми закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта у тій їх частині, що доводи відповідачки про фактичне місце роботи позивача та обумовлений цим його матеріальний стан підлягали перевірці судом з огляду на предмет заявлених позовних вимог зменшення розміру стягуваних аліментів , та ті обставини, які належало встановити при судовому розгляді. Наявність у матеріалах справи копії паспорту сторін сама по собі не спростовує тверджень відповідачки, що підлягають перевірці у встановленому порядку, адже можуть свідчити про матеріальний стан сторони, що ініціює питання про зменшення розміру стягуваних аліментів.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, тобто у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, так само і значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як було розяснено у правовій позиції Верховного суду України у справі за № 143 цс 13 „З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У постанові Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 N 5 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду теж було розясненим, що „якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов'язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів (частина четверта статті 10, стаття 137 ЦПК ( 1618-15 )). Колегія суддів приходить до висновків про те, що відмовляючи у частині заявлених вимог суд першої інстанції не навів належних доказів на обгрунтування своїх дій, безпідставно відмовив у витребуванні певних доказів, що мають відношення до предмету розгляду, зокрема доказів на підтвердження зміни матеріального стану позивача.

Вимога апелянта щодо самостійного витребування апеляційним судом доказів на підтвердження її заперечень проти позову за її клопотанням, у тому числі і у передбаченому ст.. 415 ЦПК порядку - задоволенню не підлягає як така, що не ґрунтується на вимогах закону та суперечить за своїм змістом процесуальній формі апеляційного розгляду, що здійснюється стосовно оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з процесуальних питань. Справа розглядається по суті судом першої інстанції, докази про сприяння у витребуванні яких заявила відповідачка стосуються безпосередньо предмету позову, а не апеляційного розгляду. Відповідно до ст. 303 КК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були дослідженні з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами, проте на цей час позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів є предметом розгляду саме суду першої інстанції і саме до суду першої інстанції заявник повинен звертатись за допомогою у витребуванні доказів та обґрунтувати, які саме обставини справи зазначеними доказами можуть бути підтверджені, а також їх значення для правильного розгляду та вирішення справи.

Оскільки під час апеляційного розгляду є встановленим порушення порядку розгляду клопотань щодо витребування доказів, то відповідно до правил п. 3 ч.1 статті 312 ЦПК апеляційний суд скасовує ухвалу та передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311-312, 314-315 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314 - 315 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 21.10.2016 року скасувати в частині відмови нею у витребуванні доказів та направити вирішення цих питань на новий розгляд.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: І.О. Дронська

ОСОБА_3