Справа № 368/513/16-ц
Провадження № 2/368/316/16
Рішення

іменем України

"03" червня 2016 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі :

головуючого - судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кагарлицької міської ради, Управляння Держгеокадастру у Кагарлицькому районі про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення стану земельної ділянки,

встановив :

Позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, вона з сім»єю, проживають у квартирі АДРЕСА_2, яка згідно Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1, видане 17 квітня 2000 року згідно розпорядження Київської дистанції № 10 від 04 квітня 2000 року, належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 та членам його сімї - ОСОБА_1 і ОСОБА_5.

Це одноповерховий багатоквартирний будинок, який складається з трьох квартир, які знаходяться під одним дахом послідовно одна за одною. Зі сторони квартири № 1 та квартири № 3 у будинку є два входи на горище. По периметру будинку прокладено під'їзні шляхи (заасфальтовані доріжки). Поза будинком знаходиться сад та допоміжні приміщення, до яких можливо дістатися тільки зі сторони квартири № 1 та квартири № 3. ЇЇ квартира знаходиться посередині будинку між першою та третьою квартирами.

На сьогодні всі квартири в будинку АДРЕСА_2 приватизовані, та належать на праві приватної власності його мешканцям: квартира № 1 - ОСОБА_2, квартира № 3 - ОСОБА_6

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 15 вересня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 148, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,0797 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2.

Позивач вважає, що Кагарлицька міська рада без виготовлення проекту відведення ділянки прибудинкової території багатоквартирного будинку і проектно-технічної документації, в проекті поділу якої, виходячи з існуючої ситуації, встановлюються території (об'єкти) спільного користування, які знаходяться у спільній частковій власності, а також без врахування будівельних, санітарних та протипожежних норм, незаконно надала у власність ОСОБА_2 частину прибудинкової території багатоквартирного будинку, яка належить на праві спільної сумісної власності мешканцям вказаного будинку.

Позивач також посилається на те, що Кагарлицькою міською радою під час передачі у приватну власність частини прибудинкової території багатоквартирного будинку, у складі прибудинкової території не було визначено об'єкти, що використовуються сторонніми користувачами за встановленими правилами експлуатації та користування (спільні проїзди, наскрізні проходи у будовах тощо), їх межі, а також об'єкти загального призначення для групи будинків кварталу, мікрорайону, земельні ділянки, необхідні для здійснення реконструкції, ремонту та експлуатації існуючих магістральних наземних та підземних інженерних мереж. При цьому, межі цих об'єктів та особливості їх використання встановлюються у проекті поділу території (мікрорайону, кварталу) та подаються в складі проекту відведення земельних ділянок прибудинкових територій. Таким чином, за абрисом земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 перейшли навіть під'їзні шляхи багатоквартирного будинку.

Даний Акт шляхом обману з боку Лозінської - матері ОСОБА_2, було підписано лише чоловіком позивачки ОСОБА_4 , а не всіма співвласниками будинку.

Позивач вважає, що вже протягом досить тривалого часу, ОСОБА_2 грубо порушує її права, перешкоджає користуватися прибудинковою територією будинку, в якому вона мешкає, в тому числі не дозволяє прохід асфальтовими доріжками, якими весь час діставалися до саду та сараїв, що знаходяться за будинком, перегородила під'їзні шляхи до будинку - посеред однієї з доріжок вбила залізну арматуру та поставила огорожу, а тому просить визнати незаконним та скасувати рішення Кагарлицької міської ради № 118- ХЗ- ХХІУ від 02 липня 2003 року, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2, загальною площею 0,0797 га., визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2. Зобов»язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, відновивши стан ділянки шляхом видалення арматури з пішохідної доріжки та демонтажу огорожі, якою обнесено земельну ділянку площею 0,0797 по АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представники позивачки позов підтримали і суду пояснили, що на даний час не зручно обходить через вулицю до сараю та земельної ділянки, яка розташована за будинком, так як по-під будинком відповідачки ближче. Межі земельних ділянок встановлено давно, але рішення про виділення їй земельної ділянки не має, державний акт також не отримали, бо при обмірах було виявлено неточності. У вересні 2015 року відповідачка побудувала паркан.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 проти позову заперечили, і суду пояснили, що відповідачка поставила паркан біля своєї частини будинку згідно кадастрового плану земельної ділянки, вказаному в державному акті, паркан позивачки та межі не порушила. Акт про встановлення меж земельної ділянки погоджено чоловіком позивачки. Відповідачка ОСОБА_2 пояснила суду, що відповідачка через її подвір»я носила сміття, чим забруднювала земельну ділянку та стіну будинку. Свині іншої сусідки - ОСОБА_8 ходили в неї по огороді, що створювало незручності. Також просять застосувати позовну давність і відмовити в позові.

Представник відповідача Кагарлицької міської ради проти позову заперечила, і суду пояснила, що при винесенні рішень міською радою будь-яких порушень законодавства не було..

Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка з сім»єю, проживають у квартирі АДРЕСА_2, яка згідно Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1, видане 17 квітня 2000 року згідно розпорядження Київської дистанції № 10 від 04 квітня 2000 року, належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 та членам його сімї - ОСОБА_1 і ОСОБА_5.

Це одноповерховий багатоквартирний будинок, який складається з трьох квартир, які знаходяться під одним дахом послідовно одна за одною. Квартира позивачки знаходиться посередині будинку між першою та третьою квартирами.

Всі квартири в будинку АДРЕСА_2 приватизовані, та належать на праві приватної власності його мешканцям: квартира № 1 - ОСОБА_2, квартира № 3 - ОСОБА_6. Відповідачка ОСОБА_2 проживає в квартирі №1 вказаного будинку .

Відповідно до вимог ст. 116 Земельного кодексу України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Кагарлицької міської ради від 20.05.2003 року ОСОБА_2 надано дозвіл на складання технічної документації по відведенню земельної ділянки у приватну власність для обслуговування будинків по АДРЕСА_2

Відповідно до технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян, 4.06.2003 року було встановлено на місцевості та погоджено зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_2 суміжним землевласником ОСОБА_4 , представником Кагарлицької міської ради та представником ЗКБ «Земпроект», а також складено абрис та кадастровий план земельної ділянки.

Рішенням від 02 липня 2003 року на XI сесії ХХІУ скликання Кагарлицької міської ради затверджено матеріали технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю та видано державний акт на право приватної власністі ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,0797 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться по АДРЕСА_2

Отже, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 15 вересня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 148, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,0797 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2.

Рішенням Кагарлицької міської ради від 17.10.2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на земельну ділянку АДРЕСА_2 для обслуговування квартири. На день розгляду справи технічна документація не виготовлена, державний акт не видано.

Згідно копії свідоцтва про право власності від 11.07.2014 року ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка по АДРЕСА_2 площею 0,0881 га з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).

Відповідно до методичних рекомендацій щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 29.12.2011 року №389 , прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, що визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та яка необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку.

Однак позивачкою не надано відповідної містобудівної та землевпорядної документації, яка б свідчила, що земельні ділянки біля будинку АДРЕСА_2 є прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку.

Згідно ст.. 1 Закону України « Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об'єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Однак, об»єднання співвласників житлового будинку № АДРЕСА_2 не створено, вказаний будинок на балансі Київської дистанції колії та Кагарлицької міської ради не рахується, що стверджується копіями відповідних листів від 18.01.2011 р. та 23.07.2008 року .

Згідно копії листа КП «Південне бюро технічної інвентаризації» від 09.09.2013 року будинок АДРЕСА_2 має статут одноповерхового житлового будинку, право власності на який до 01.01.2013 року було зареєстровано поквартирно.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст..61 ч.З ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за свої внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Виходячи з вказаної норми ст. 118 Земельного кодексу України у разі якщо у громадянина в користування знаходиться земельна ділянка, якою він користується, він має право звернутись до міської ради із заявою про передачу йому у власність такої земельної ділянки, даним правом і скористалась відповідачка.

Суд не вбачає порушень відповідача Кагарлицької міської ради при винесенні рішення 2.07.2003 року , яким затверджено матеріали технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю та видано державний акт на право приватної власністі ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,0797 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться по АДРЕСА_2

Рішенням Конституційного суду України 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 визначено, що нормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Згідно ст.. 316,317, 321 ЦК України право власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, воно є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.. Відповідно до ст.. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відмостка фундаменту, відповідно до будівельних норм, являє собою горизонтальну водонепроникну смугу, завдання якої захищати фундамент від руйнування паводковими та дощовими водами, відмостка може зберегти грунт навколо фундаменту від розмивання та примикає до фундамента або цоколя будинку. А тому посилання позивачки, що відмостка до фундаменту будинку, по якій вона раніше ходила до свого сараю, є прибудинковою територією загального користування, та під»їзною дорогою, суд вважає хибним.

Також суд не може покласти в основу рішення покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_8 про те, що позивачка проходила повз частину будинку відповідачки до свого огороду, а в даний час ОСОБА_2 поставила паркан і забороняє прохід повз будинок, так як відповідачка, як власник земельної ділянки, на свій розсуд користується своїм майном.

Статтями 256 та 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, і загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Рішенням Кагарлицького районного суду від 11.11.2011 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконкому Кагарлицької міської ради про визнання незаконним акту, визначення межі території та порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 відмовлено повністю. В указаному рішення зазначено про приватизацію ОСОБА_2 земельної ділянки розміром 0,0797 га по АДРЕСА_2, погодження зовнішніх меж земельної ділянки, а також те, що вона вбила арматуру посеред доріжки, що унеможливлює прохід.

Згідно ст.. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже позивачка ОСОБА_1 достеменно знала про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_2, погодження меж вказаної ділянки, а з часу приватизації пройшло більше 3 років, то суд вважає, що вимоги позивачки не підлягають задоволенню повністю. Посилання позивачки на ту обставину, що відповідачка 5.09.2015 року встановила паркан, що унеможливлює прохід під частиною будинку, що належить відповідачці, не можуть бути взяті до уваги,так як про існування державного акту на право власності на земельну ділянку позивачка знала в 2011 року, в той час перешкодою проходу була металева арматура посеред доріжки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.. 10, 11, 209. 212, 214, 215,218 ЦПК України , Рішенням Конституційного суду України 16.04.2009 р. № 7-рп/2009, ст. 19 Конституції України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 116,118, 149, 152, 158 Земельного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Кагарлицької міської ради, Управляння Держгеокадастру у Кагарлицькому районі про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відновлення стану земельної ділянки, відмовити.

Рішення вступає в законну силу на підставі ст. 223 ч.1 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів.

Суддя : Т.Є.Іванюта.