Дата документу 30.05.2016
Справа № 501/5375/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

при секретарі - Тимко М.Л.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 2 970,53 грн. та судові витрати в сумі 1218,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що згідно наказу про надання відпустки №4930 від 09.06.2015 року, Відповідачу була надана чергова щорічна відпустка строком на 31 календарний день з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року за період роботи з 29.05.2015 року по 28.05.2016 року, тобто за фактично невідпрацьований робочий рік. В подальшому, наказом №455/О-2 від 12.08.2015 року трудовий договір між Позивачем та Відповідачем був припинений за заявою Відповідача згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

У зв'язку з припиненням трудового договору, за результатами проведених розрахунків за Відповідачем утворилась заборгованість перед Позивачем в розмірі 2 970,53 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала письмові заперечення проти позову, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав їх безпідставності та необґрунтованості та розглянути справу без її участі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу про надання відпустки №4930 від 09.06.2015 року, Відповідачу була надана чергова щорічна відпустка строком на 31 календарний день з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року за період роботи з 29.05.2015 року по 28.05.2016 року.

В подальшому, відповідно до наказу №455/О-2 від 12.08.2015 року, трудовий договір між Позивачем та Відповідачем був припинений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України з 12.08.2015 року.

При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Після припинення між Позивачем і Відповідачем трудового договору та проведення остаточних розрахунків по заробітній платі у серпні 2015 року, з утриманням компенсації за відпрацьований період (29.05.2015 року - 12.08.2015 року), за Відповідачем рахується заборгованість перед Позивачем в розмірі 2 970,53 грн., що підтверджується копіями листів-розшифровок форми 2 за липень, серпень 2015 року та оригіналом довідки-розрахунку головного бухгалтера Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт».

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилається на положення ст.ст.21-24 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 21, 22, 136 КЗпП України, ст. 1215 ЦК України, та зазначає, що саме з боку Позивача наявна заборгованість по заробітній платі перед Відповідачем.

Проаналізувавши заперечення Відповідача суд дійшов висновку, що вони поєднують у собі різні процесуальні документи, зокрема, клопотання про заміну неналежного відповідача, клопотання про розгляд справи без участі Відповідача а також вимоги майнового характеру.

Враховуючи, що чинне законодавство розмежовує такі процесуальні документи, як зустрічна позовна заява та заперечення проти позову, суд дійшов висновку, що вимоги Відповідача, викладені у п.п.3, 5, 6, 7, 8 резолютивної частини заперечень не підлягають розгляду в рамках даної справи оскільки не стосуються предмета спору.

При цьому, суд зазначає, що Відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з вимогами майнового характеру на загальних підставах.

Стосовно вимоги Відповідача, викладеної у п.4 заперечень суд зазначає, що Відповідач не позбавлений можливості самостійно звернутись до правоохоронних органів в разі наявності обставин, що порушують його права, оскільки ЦПК України не надає таке право суду.

Згідно ч.9 ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Наказом № 4930 від 09.06.2015 року Відповідачу було надана основна щорічна відпустка за фактично невідпрацьований період роботи з 29.05.2015 року по 28.05.2016 року відповідно до положень ч. 9 ст. 10 Закону України «Про відпустки».

Судом встановлено, що у зв'язку з припиненням між Позивачем та Відповідачем трудового договору з 12.08.2015 року згідно наказу № 455/О-2 від 12.08.2015 року та проведення розрахунків по заробітній платі, заборгованість Відповідача складає 2 970,53 грн. за фактично невідпрацьовані 24 календарних дні за період роботи з 29.05.2015 року по 28.05.2016 року.

Частина 2 ст. 127 КЗпП України визначає, що відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки.

Судом встановлено, що на момент звернення з даним позовом Відповідач не перебуває з Позивачем у трудових правовідносинах, що підтверджується наказом № 455/О-2 від 12.08.2015 року, у зв'язку з чим Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Позивач направляв на адресу Відповідача лист від 02.11.2015 року №893/04-13-3809, що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення, копії яких наявні в матеріалах справи, з вимогою повернути кошти, однак відповідачем кошти і досі не повернуті.

Стаття 1212 ЦК України визначає загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» заборгованість в розмірі 2970,53 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя