АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1208/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодороги В. М., Бородійчука В. Г.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2016 р. у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 про дострокове про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

12 листопада 2015 р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про дострокове про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання відповідно до договору № 354411/9425/0401-6 від 30 серпня 2006 р. укладеним з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого відповідно до Статуту, є позивач.

Згідно даного кредитного договору банк надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 22 080 доларів США на строк до 29 серпня 2026 р. із сплатою 12% річних. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 3.2 Кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

В зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 16 жовтня 2015 р. має заборгованість - 13 152,15 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 285 278,27 грн. з них: 12 420 доларів США, що еквівалентно 269 397,48 грн. - заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 460 доларів США, що еквівалентно 9 977,68 грн.); 732,15 доларів США, що еквівалентно 15 880,79 грн. - заборгованість по сплаті відсотків.

Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх зобов'язань перед позивачем, а також не вживає жодних заходів щодо погашення боргу, чим погіршує матеріальний стан кредитора, тому позивач змушений звертатися з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості за даним кредитним договором в розмірі 13 152,15 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 285 278,27 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2016 р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 354411/9425/0401-6 від 30 серпня 2006 р. в сумі 13 152,15 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 285 278,27 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в сумі 4 279 грн. 17 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить суд скасувати дане рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому зазначив, що судом першої інстанції не враховано той факт, що Кредитний договір від 30 серпня 2006 р. № 354411/9425/0401-6 роздрукований з електронного архіву та не є належним допустимим доказом передбаченим ст.ст. 57-60 ЦПК України, так як банком не надано ні оригіналу вказаного кредитного договору, ні доказів отримання ОСОБА_6 коштів за цим договором, а також не доведено, що копія цього договору, яка була надана до суду виготовлена з оригіналу.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали цивільної справи, дослідивши матеріали кредитної справи і обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суд вважав їх обґрунтованими.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 9 постанови від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавцю (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3,4 ЦПК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, згідно з якою зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та дослідженою в суді апеляційної інстанції кредитною справою, яка містить оригінал кредитного договору, що 30 серпня 2006 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого згідно п. 1.3 Статуту є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір за № 354411/9425/0401-6.

Відповідно до даного кредитного договору банк надав ОСОБА_6 кредит в розмірі 22 080 доларів США на строк до 29 серпня 2026 р. зі сплатою 12% річних. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 3.2 кредитного договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, який відкрито згідно п. 4.1 даного кредитного договору.

Перерахування кредитором коштів у розмірі 22 080 доларів США на поточний рахунок позичальника підтверджується випискою по рахунку позичальника ОСОБА_6 а. с. 16.

З банківської ліцензії № 10, зареєстрованої Національним Банком України 27 березня 1992 р. за номером 94 вбачається, що вона була видана Акціонерному поштово-пенсійному банку «Аваль» на право здійснювати банківські операції визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» з 03 грудня 2001 р. а. с. 19.

Згідно до дозволу № 10-3 виданого Акціонерному поштово-пенсійному банку «Аваль» вбачається, що Акціонерний - поштово-пенсійний банк «Аваль» мав право на здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» з 03 грудня 2001 р., згідно з додатком до цього дозволу. а. с. 20 - 22.

Відповідно до умов кредитного договору № 354411/9425/0401-6 від 30 серпня 2006 р. сторони встановили як строк дії договору - до 29 серпня 2026 р., так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, згідно графіка погашення кредиту (додаток до договору), в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту згідно п.1.1 договору.

При цьому, згідно до п. 5.1 договору позичальник зобов'язувався здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу кредитора щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту та остаточне погашення кредиту до 29 серпня 2026 р.

Щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплачувати відсотки за фактичне використання кредитних коштів.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Після укладання спірного договору, відповідач протягом 9 років здійснював погашення кредитної заборгованості, проте з порушенням умов договору, станом на час звернення до суду з позовом на 12.11.2015 р., останній платіж здійснив 13 жовтня 2015 р. двома платежами: 59,41 долар США - простроченого тіла кредиту, 60,59 доларів США погашення заборгованості за відсотками згідно договору № 354411/9425/0401-6 від 30.08.2006 р., що стверджується відповідними копіями заяв про переказ готівки. Попередні платежі відповідачем були здійснені в порушення вимог договору, зокрема: 20.02.2015 р., 08.05.2015 р., 05.06.2015 р., 17.07.2015 р., 11.09.2015 р., 29.09.2015 р., що стверджується копіями заяв про переказ готівки.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який є правонаступником Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», використовуючи право, надане йому ч. 1 ст. 651, ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а також пункту 6.5 кредитного договору, направив боржнику ОСОБА_6 письмову вимогу про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором від 04.08.2015 р. в якій зазначив, що прострочена ним заборгованість перед банком, станом на 18.06.2015 р., складає: 368 доларів США - прострочений кредит, 556,99 доларів США - заборгованість за процентами. При цьому банк вимагав виконати протягом не більше ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги дострокове погашення кредиту в повному обсязі, як простроченої, так і з непростроченої заборгованості за кредитом та відсотками, а саме 12 696 доларів США - заборгованість по сумі кредиту, 556,99 - доларів США заборгованість за процентами.

Згідно до п. 5.5 договору № 354411/9425/0401-6 позичальник зобов'язувався достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів , що визначені цим кредитним договором, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору. При цьому кошти мають бути повернуті протягом 30 календарних днів з моменту надіслання банком на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Таким чином, Банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором, визначивши днем остаточного його погашення 60-й календарний день з дня письмової вимоги, тобто 3 жовтня 2015 р. відповідно (а. с. 15).

З вимогами про стягнення заборгованості за кредитними договорами Банк звернувся до суду 12 листопада 2015 р.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону, суд першої інстанції встановивши, що відповідач порушив умови спірного кредитного договору, наявність у позивача права в разі прострочення повернення чергової частини вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати належних йому процентів, а у відповідача обов'язку щодо достроково здійснення такого повернення на вимогу позивача, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали кредитної справи, зокрема оригінал спірного кредитного договору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

ОСОБА_6 спірний кредитний договір з тих підстав, що грошові кошти від банку ним отримані не були або були одержані у меншому розмірі, ніж встановлено договором, у відповідності до вимог ст. 1051 ЦК України не оскаржував, з будь-яким іншим зустрічним позовом також не звертався.

Розмір визначеної банком та стягнутої судом заборгованості ОСОБА_6 не оскаржується.

Виходячи з викладеного та враховуючи ту обставину, що посилання апелянта в апеляційній скарзі, на порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 березня 2016 р., залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :