Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/3839/15-ц Головуючий у 1-й інст. Помогаєв А. В.
Категорія 19 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК", третя особа: ОСОБА_2, про визнання поруки припиненою

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК"

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (надалі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» або банк). Просить визнати поруку, якою забезпечувалося зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором, припиненою. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти із строком їх повернення до 28 вересня 2027 року. Виконання основного зобов'язання забезпечувалося заставою (іпотекою) та порукою. Листом від 20 травня 2010 року банк звернувся до ОСОБА_2 та неї з вимогою дострокового повного повернення кредитних коштів протягом тридцяти днів із дня отримання даної вимоги. У зв'язку з тим, що банк без її згоди в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за кредитним договором, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності як поручителя, та змінив строк виконання основного зобов'язання, то вважає, що порука припинилася 19 червня 2015 року.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року поруку визнано припиненою. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи, а тому дійшов помилкового висновку про припинення поруки. Оскільки умовами договору поруки передбачено, що порука діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту, а письмова вимога банку від 20 травня 2010 року перелічувала лише суми заборгованості за кредитним договором та не змінювала строк виконання зобов'язання, то відсутні підстави для визнання поруки припиненою. Зміни до кредитного договору належно оформлюються додатковими угодами до нього. Оцінка судом одностороннього документа - листа банку, як документа, яким змінено зобов'язання, є невірною.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №ZRWIGA, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у сумі 24 871,20 дол. США, зі сплатою за користування кредитом процентів та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту, зі строком повернення до 28 вересня 2027 року (а.с.63).

Виконання основного зобов'язання було забезпечено, у тому числі порукою. Так, 28 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки (а.с.12).

Погашення заборгованості мало здійснюватися щомісячними платежами у сумі 249,08 дол. США з «20» по «25» число кожного місяця, тобто договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У пункті 7.1 кредитного договору вказано, що кредит надається строком до 28 вересня 2027 року, а п.п. 2.3.7 п.2.3 цього кредитного договору надано банку право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п.7.1 даного договору при настанні умов, передбачених п.п. 2.3.3. Цей підпункт передбачає, що у випадку затримання сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, проценти за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором протягом тридцяти календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором (прострочення повернення чергової частини) банк, пославшись на положення ст.1050 ЦК України, та відповідно до підпунктів 2.3.3, 2.3.7 пункту 2.3 кредитного договору використав право дострокового стягнення з позичальника та поручителя за кредитним договором, надіславши 20 травня 2010 року лист (вимогу) за №№30.1.0.0/2-668 про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів («повернення суми кредиту в повному обсязі» «тіло кредиту 20 008,15 дол. США», а також сплату процентів, комісії та пені, нарахованих станом на 20 травня 2010 року), в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги (а.с.19-20). За таких обставин, зміст листа спростовує доводи апеляційної скарги про те, що його не можна розцінювати як зміну кредитором строку виконання основного зобов'язання, а тому висновки суду першої інстанції з цього приводу є обґрунтованими та відповідають обставинам справи.

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування кредитом та пені, кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання (20 травня 2010 року + + 30 днів = до 20 червня 2010 року). Новий термін повернення кредиту - до 20 червня 2010 року.

Згідно з положеннями ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Пунктом 12 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

За таких обставин, після 20 червня 2015 року (20 червня 2010 року + 5 років) порука припинилася, оскільки закінчився строк, встановлений у договорі поруки.

Банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку 05 серпня 2015 року, тобто після того, як порука припинилася, а тому звернення позивача з позовом у даній справі має для неї юридичне значення для розгляду іншої справи.

Викладеним спростовуються всі доводи апеляційної скарги, чим виключається потреба в додатковому правовому обґрунтуванні.

Таким чином, суд першої інстанції повно встановив обставини справи, висновки їм відповідають, правильно застосував норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду, згідно ст.308 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду залишає без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: