Справа №488/3183/14-ц 01.12.2016 01.12.2016 01.12.2016
Провадження №22-ц/784/2312/16
Справа № 488/3183/14-ц Головуючий першої інстанції: Циганок В.Г.
Провадження № 22-ц/784/2312/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю:представника позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 29 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: Державна реєстраційна служба України,про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та припинення права власності, виселення та витребування документів,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3

Позивач вказував, що 31 січня 2008 року між АКІБ УкрСиббанк, яке згодом перейменовано на ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 70 800 доларів США, зі сплатою 13,4% річних за користування кредитом, який зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 30 січня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором відповідач ОСОБА_5 передав в іпотеку Банку житловий будинок загальною площею 118,0кв.м, житловою площею 70,3кв.м, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Братська, №37, про що 31 січня 2008 року між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_5 було укладено Договір іпотеки № б/н.

08 грудня 2011 року між ПАТ УкрСиббанк» та ПАТ Дельта Банк було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі, за кредитим та іпотечним договорами, укладеними між АКІБ УкрСиббанк і відповідачами.

Позивач зазначав, що ОСОБА_3 умови кредитного договору не виконує, в звязку із чим станом на 21 березня 2014 року її заборгованість становить 134324,46 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1357912грн.84коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 67540, 86 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 682784 грн. 07 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 66783,6 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 675128 грн. 77 коп.

На думку позивача, як новий кредитор та іпотекодержатель, він має право вимагати виконання зобовязання на свою користь та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на викладене, ПАТ Дельта Банк просило в рахунок погашення вищевказаної заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Братська, №37, шляхом передачі банку права власності на вказане майно; припинити право власності ОСОБА_5М на вказаний житловий будинок та визнати право власності на нього за ПАТ Дельта Банк, виселити з житлового будинку всіх осіб, які зареєстровані та проживають за даною адресою; витребувати від ОСОБА_5 правовстановлюючі документи на вказаний будинок.

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 29 квітня 2015 року у задоволенні позову ПАТ ДЕЛЬТА БАНК відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, просило скасувати рішення та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджуються матеріалами справи, що 31 січня 2008 року між АКІБ "УкрСиббанк", яке згодом перейменовано на ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 70 800 доларів США, зі сплатою 13,4% річних за користування кредитом, який зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 30 січня 2015 року. (а.с. 11-18).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором 31 січня 2008 року між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_5 було укладено Договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку Банку житловий будинок загальною площею 118,0кв.м, житловою площею 70,3кв.м, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Братська, №37, який належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Миколаївської області 03.01.2008 року (а.с. 19-22).

8 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено нотаріально посвідчений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі, за кредитим та іпотечним договорами, укладеними між АКІБ УкрСиббанк і відповідачами (а.с. 39-43, 187-225).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 23 березня 2014 року її заборгованість становила 134324,46 доларів США, що за курсом НБУ на час звернення ПАТ "Дельта Банк" з даним позовом до суду було еквівалентно 1357912грн. 84коп. Даний борг складається із заборгованості за кредитом - 67540, 86 доларів США та заборгованості по процентам за користування кредитом - 66783,6 доларів США (а.с. 185).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходив з того, що з 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким встановлена заборона на примусове звернення стягнення на іпотечне майно, що є забезпеченням валютних кредитів. В задоволенні решти позовних вимог ПАТ Дельта Банк суд також відмовив, оскільки вони є похідними від вищевказаної вимоги.

Колегія суддів не може повністю погодитися з даним висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до ст.589 ЦК України та ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 1 Закону України № 1304-VІІ встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відповідачі не мають на праві власності іншого нерухомого житлового майна, окрім житлового будинку, який є предметом договору іпотеки (а.с. 240-252).

Відповідно до довідки КП ДЄЗ «Океан» від 24.07.2014р. № 2801 відповідачі є зареєстрованими та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто, за адресою іпотечного майна (а.с.95).

Враховуючи викладені обставини та розмір загальної площі будинку, який є предметом договору іпотеки - 118 кв.м., суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлена Законом України № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборона на примусове звернення стягнення на іпотечне майно розповсюджується на правовідносини сторін.

Разом із тим, поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 11.11.2015р. у справі № 6-9цс15, від 20.01.2016р. у справі № 6-482цс15.

При цьому, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі за № 6-46цс15, суд першої інстанції не звернув належної уваги, що викладена у ній правова позиція є аналогічною з тими, що викладена у вищевказаних постановах Верховного Суду України.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що на правовідносини сторін розповсюджується дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" - є помилковим.

Між тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» не підлягають задоволенню з огляду на нижчевикладене.

Відповідно умов укладеного між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_5 Договору іпотеки звернення стягнення на іпотечне майно здійснюється на підставі: рішення суду (п. 4.2.1.); виконавчого напису нотаріуса (п. 4.2.2.); позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку» (п. 4.2.3.); з інших, передбачених законодавством України підстав (п. 4.2.4.). Звернення стягнення на Предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчого напису нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України (п. 4.4.).

За положеннями пункту 5.2. Договору іпотеки позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.1.); отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі неа підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.2.).

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі 6-1851цс15, від 2 листопада 2016 року у справі № 6-2457цс16.

Посилання апелянта на те, що у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16 викладена інша правова позиція є безпідставними, оскільки суперечать змісту даної постанови, якою було встановлено, що суд, ухвалюючи судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, неправильно застосував норми статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку».

За такого, вимоги ПАТ Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом шляхом передачі Банку права власності на в житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Братська, №37, припинення право власності ОСОБА_5М на вказаний житловий будинок та визнання право власності на нього за ПАТ Дельта Банк - задоволенню не підлягають, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вищевикладеним вимогам закону та умовам укладеного між АКІБ УкрСиббанк та ОСОБА_5 Договору іпотеки.

Враховуючи, що вирішення позовних вимог ПАТ Дельта Банк» про виселення відповідачів із іпотечного майна та витребування від ОСОБА_5 правовстановлюючих документів на будинок залежить від позитивного вирішення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги ПАТ Дельта Банк» також задоволенню не підлягають.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» з інших підстав.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 29 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: Державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності та припинення права власності, виселення та витребування документів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді