Номер провадження: 22-ц/785/4186/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (третя особа відділ опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5) про визнання договору іпотеки недійсним за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 (в інтересахОСОБА_4) на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2016 року про забезпечення позову,

встановила:

ОСОБА_3 та її представник звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 (третя особа відділ опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5) про визнання договору іпотеки недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно п. 1.1. іпотечного договору від 20 січня 2015 року ОСОБА_4 ОСОБА_3 було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п. 4.1. договору у разі порушення умов основного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом 30 днів вимога іпотеко держателя залишається без задоволення він вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. 28 березня 2016 року відповідачем було надіслано позивачу вимогу про повернення коштів за договором позики від 20 січня 2015 року.

У квартирі, яка є предметом застави за договором іпотеки на час укладання договору проживала і проживає на даний час неповнолітня дитина позивача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

20 січня 2015 року позивача та її малолітню дитину протиправно без її відома було знято з реєстрації з квартири за адресою: АДРЕСА_2.

З цього приводу позивачем було подано до правоохоронних органів заяву про вчинення кримінального правопорушення.

У звязку з неповерненням позивачем коштів за вказаним договором позики може відбутися позбавлення неповнолітньої дитини єдиного місця проживання - квартири, що є предметом застави за договором іпотеки.

Відповідач може звернути стягнення на майно, яке є предметом застави за договором іпотеки, що призведе до того, що виконання рішення суду, у випадку задоволення судом вимог позову, буде істотним чином ускладнено чи унеможливлено.

У зв язку з вищевикладеним, представник ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2016 року заяву представника ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 (в інтересахОСОБА_4Б.) просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2016 року про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані матеріали і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Задовольняючи вищевказану заяву, районний суд правильно, на підставі ст.ст. 151-153 ЦПК України, виходив з наступного.

20 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, ОСОБА_8 укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, який позивачка просить визнати недійсним.

Визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, районний суд дійшов до обґрунтованого висновку, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання рішення суду в разі його задоволення, заходи забезпечення позову випливають із суті заявлених позовних вимог і гарантують виконання можливого рішення суду, вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, тому заява про вжиття заходів щодо забезпечення позову підлягає задоволенню.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Вимоги, яким повинна відповідати вказана заява зазначені в ч. 2 ст. 151 ЦПК України.

В матеріалах даної справи є належним чином оформлена заява про забезпечення позову.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи вищевказану заяву про забезпечення позову, суд свій висновок мотивував, керуючись при розгляді вказаного питання положеннями ст. ст. 151-153 ЦПК України, а також розясненнями, викладеними в п.п. 2-4, 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову.

Так, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчився в тому, що між сторонами по даній справі дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, суддя зясував вид позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, позовним вимогам.

Також, судова колегія наголошує, що накладення арешту на вищевказане нерухоме майна має тимчасовий характер та не позбавляє відповідних осіб права власності на зазначене вище майно.

Таким чином, на підставі усього вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 305, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 (в інтересахОСОБА_4) - відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2016 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (треті особа відділ опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5) про визнання договору іпотеки недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_2