Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Вертелецькому М.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 громади в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа П*ята Запорізька державна нотаріальна контора, про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому зазначає, що з 25.01.1997 року по 08.01.2003 рік вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_5

06.12.2002 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб між ними було розірвано.

Під час перебування в шлюбі позивач та ОСОБА_5 придбали у спільну сумісну власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 Жодних документів, що грошові кошти є особистою власністю того чи іншого з подружжя не має.

26.09.2015 року позивач дізналася про те, що 05.07.2009 року помер ОСОБА_5, відкрилася спадщина за заповітом ОСОБА_5 від 14.12.2007 р.,яким ОСОБА_5 заповів все належне йому майно донці ОСОБА_3, інші спадкоємці за законом син ОСОБА_4 прав спадкоємця не набув в силу існування заповіту.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2012 року задоволено позов ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_5 Однак до сьогоднішнього дня відповідач ОСОБА_3 не вживала жодних заходів щодо оформлення спадщини після померлого ОСОБА_5, встановлений законом строк для прийняття спадщини пропустила.

Посилаючись на те,що в інший,позасудовий спосіб,захистити її майнові права неможливо, позивач просить суд на підставі, 319,368,372,1226,1270,1272,1276,1277 ЦК України, 69-71 СК України визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2, визнати рівними частки цієї квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_5, припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2, визнати за позивачкою право часткової власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги підтримав з підстав визначених в позові та пояснив, що з 25.01.1997 року по 08.01.2003 рік його довірителька перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 Під час перебування в шлюбі позивач та ОСОБА_5 придбали у спільну сумісну власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 Підстав вважати, що зазначена квартира була придбана лише за кошти ОСОБА_5 не має.

06.12.2002 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя шлюб між ними було розірвано. У 2009 року помер ОСОБА_5, відкрилася спадщина за заповітом ОСОБА_5 яким останній заповів все належне йому майно донці ОСОБА_3, інші спадкоємці за законом син ОСОБА_4 та позивачка прав спадкоємця не набули в силу існування заповіту.

Однак відповідач ОСОБА_3 після смерті батька не вживала жодних заходів щодо оформлення спадщини, встановлений законом строк для прийняття спадщини пропустила.

Вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, так як спадкова квартира була придбана у спільну сумісну власність подружжя, тому права позивача підлягають захисту.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснила, що 05.07.2009 року помер її батько ОСОБА_5, після якого відкрилась спадщина за заповітом, яким батько заповів їй все належне йому майно. Викладені в позові обставини щодо придбання позивачкою та померлим батьком квартири під час шлюбу за спільні кошти не відповідають дійсності, оскільки квартира була придбана її батьком за кошти від продажу іншої квартири,право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5

Крім того позивачкою було пропущено строк звернення до суду за захистом свого права, просила суд застосувати позовну давність та відмовити в позові ОСОБА_1 з підстав визначених ст..9,10,11, ч. 3 ст. 29 КпШС ЦК України, ст. 71 ЦК України (1963 року).

В судове засідання, представник відповідача ОСОБА_2 громади в особі Запорізької міської ради не з*явився подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

Відповідач ОСОБА_4 не з*явився з невідомої суду причини, повідомлявся шляхом направлення судових повісток, причин неявки суду не повідомив, пояснень по справі не надав.

В судове засідання представник третьої особи П*ятої Запорізької державної нотаріальної контори не з*явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі.

Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 1997 року. Шлюб між ними розірваний 07 травня 2003 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2002 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу.

В матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу від 17 жовтня 2000 року, відповідно якого ОСОБА_5 придбав квартиру № 5 по вул. Цегельній в м. Запоріжжі, яка зареєстрована за ним на праві власності та яку він заповів ОСОБА_3 14.12.2007 року.

В судовому засіданні відповідачем ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до положень статей 9,10,11 та ч.3 ст.29 КпШС України, ст. 71 ЦК України (1963 року) які були чинні на час розірвання шлюбу між сторонами, для вимог про поділ спільного сумісного майна розлученого подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого обчислюється з дня, коли один з подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно. Аналогічні положення щодо строку позовної давності та початку її перебігу при розподілі майна подружжя містять статті 20,72 СК України.

ОСОБА_1 після розірвання шлюбу не скористалася своїм правом звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, а тому права на поділ майна, як і на прийняття спадщини померлого 05.07.2009 року ОСОБА_5 не має.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» Суд встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, суд встановив,що вимоги позивача не підлягають задоволенню оскільки вона після розірвання шлюбу не скористалася своїм правом звернутися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, та дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 208-209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 9,10,11, ч. 3 ст. 29 КпШС ЦК України, ст. 71 ЦК України (1963 року) суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 громади в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа П*ята Запорізька державна нотаріальна контора, про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко