Справа № 289/446/16-ц
Номер провадження 2/289/406/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Невмержицького І.М.

при секретарі - Шуба В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радомишлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою,що втратила право корис- тування житлом та зняття її з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку, при цьому зазначила, що вона є власником житлового будинку за АДРЕСА_1 житловою площею 41,4 кв.м. Також зазначила, що на підставі Договору купівлі-продажу від 15 лютого 2001 року вона купила згаданий будинок у ОСОБА_3,після цього вона зареєструвала своє право власності на згаданий будинок, що підтверджується Реєстраційним написом Житомирського обласного державного підприємства по технічній інвентаризації на правовстановлючому документі,записаний в реєстрову книгу №10 стор.85 за реєстраційним №1956 від 8 травня 2001 року,інв.справа №295. За її згодою приблизно в 2008 році в будинку був зареєстрований її онук -ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1,який практично в будинку не проживав і з того часу добровільно залишив своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 і з зазначеної дати його постійне місце проживання в м.Києві. До даного часу відповідач значиться зареєстрованим в її будинку, де вона проживає одиноко,що перешкоджає їй у вільному розпорядженні своєю власністю,в т.ч.перешкоджає оформленню субсидій на комунальні послуги та інше, а тому просила суд визнати відповідача таким,що втратив право користування житлом та зняти його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі,надала відповідні пояснення на підтримання позову та просила суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не з"явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, письмової заяви зі своєю думкою щодо заявлених позовних вимог не надіслав,тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в справі письмових доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивачки,дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності приходить до наступного.

Судом встановлено,що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за АДРЕСА_1 житловою площею 41,4 кв.м.,який вона 15 лютого 2001 року придбала у

ОСОБА_3 за 11 000,00 грн., що підтверджується Реєстраційним написом Житомирського обласного державного підприємства по технічній інвентаризації на правовстановлючому документі, записаний в реєстрову книгу №10 стор.85 за реєстраційним №1956 від 8 травня 2001 року,інв.справа №295(арк.спр.5).

За згодою позивачки в 2008 році в будинку був зареєстрований її онук - ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1,який практично в будинку не проживав і з того часу добровільно залишив своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 і з зазначеної дати його постійне місце проживання в м.Києві.

До даного часу відповідач ОСОБА_1значиться зареєстрованим в будинку позивачки, де вона проживає одиноко,що перешкоджає їй у вільному розпорядженні своєю власністю, в т.ч. перешкоджає оформленню субсидій на комунальні послуги та інше.

Як пояснила в суді позивачка та що підтверджується відповідним Актом Радомишльської міської ради від 14.03.2016 року - відповідач ОСОБА_1 починаючи з 2008 року добровільно залишив своє постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 і з зазначеної дати його постійне місце проживання в м.Києві.

Згідно ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути приму-сово позбавлений житла інакше як на підставі Закону за рішенням суду.

Разом з цим у відповідності до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання.

Таким чином,беручи до уваги висновки Верховного Суду України та вимоги ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 138-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця

проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:

1)позбавлення права власності на житлове приміщення;

2)позбавлення права користування житловим приміщенням;

3)визнання особи безвісно відсутньою;

4)оголошення фізичної особи померлою.

У зв'язку з тим,що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом,який регулює правовідносини,пов'язані з реєстрацією місця проживання,положеня ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення,зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Оскільки, позивачка є власником згаданого будинку,її права,передбачені ст.319 ЦК України порушені тому вона вправі просити суд усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом зняття Відповідача з реєстраційного обліку,так як він хоча і був зареєстрований у її домоволодінні,фактично не проживав в будинку та не проживає вже понад 4 років(зі слів позивачки),а його реєстрація в даному будинку була лише формальною - а відповідно, суд має право визнати його таким,що втратив право на користування жилим приміщенням внаслідок своєї відсутності понад встановлені законом строки.

Виходячи із змісту ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація -це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов 'язана з будь-якими іншими (майновими) правами особи.

В даному конкретному випадку, будучи зареєстрованим у будинку Позивачки - Відповідач не набуде з факту реєстрації ніяких прав, і відповідно, будучи знятими з реєстрації ніяких прав він не втратить. Натомість, подальша незаконна реєстрація Відповідача є порушенням Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та інших норм чинного законодавства, до того ж чинить Позивачці перешкоди у відчуженні належного їй майна.

У відповідності до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як встановлено судом відповідач відсутній за постійним місцем проживання значно більше одного року і про поважність пропуску строку суд не повідомив та доказів не надав.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Приймаючи до уваги те, що власник будинку ОСОБА_1 не має бажання в подальшому надавати ОСОБА_1 житло в оренду або укладати з відповідачем Угоду про найм житлового приміщення, а його реєстрація в її будинку є перешкодою до повного розпорядження своєю власністю,суд приходить до висновку про те, що позивачкою надані суду докази на підтвердження своїх вимог та те, що відповідачем порушені її права,а тому задовольняє позовні вимоги у зв"язку з їх правомірністю.

Керуючись ст.88 ЦПК України суд вирішує судові витрати.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.3,10,11,27,60,79,88,208,209,212-215 ЦПК України,ст.47 Конституції України,ст. ст.ст.71,72 ЖК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати гр. ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2,таким,що втратив право користування житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 як такого,що відсутній за місцем постійного проживання понад шість місяців без поважних причин.

Після вступу в законну силу дане рішення є підставою для зняття гр.ОСОБА_1з реєстраційного обліку в зазначеному вище будинку.

Стягнути з відповідача на користь державного бюджету України кошти в сумі 551,20 грн. судового збору так як позивач звільнена від його сплати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом десяти днів починаючи з дня його проголошення.Особи,які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І. М. Невмержицький