Справа № 733/352/16-ц Провадження № 22-ц/795/1092/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Овчарик В. М. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар В.С.
суддів:Висоцької Н.В., Позігуна М.І.
при секретарі:Халимон Т.Ю.
за участю:відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_7, ОСОБА_8, про стягнення аліментів на дружину,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на дружину ОСОБА_6 у розмірі по 250 грн. щомісячно, починаючи з 02 березня 2016 року до досягнення ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги положення ч. 4 ст. 84 СК України, яка передбачає, що аліменти на утримання дружини можуть бути стягнуті за умови, що відповідач може надавати матеріальну допомогу.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано знаходження на його утриманні двох непрацездатних батьків похилого віку, яким він відповідно до положень ст.ст. 202, 203 СК України повинен надавати допомогу. Не взято до уваги судом, що сестра відповідача проживає разом з батьками і не має матеріального забезпечення, оскільки здійснює догляд за батьками.

Як стверджує ОСОБА_5, він має важке захворювання хребта та потребує значних витрат на лікування. Висновок суду про стягнення з нього 250 грн. на утримання дружини вважає необґрунтованим, оскільки з нього вже було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? всіх видів заробітку. Дружина отримує щомісячну допомогу на дитину, проживає разом з батьками на їх утриманні.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Наголошує, що відповідач є працездатною особою і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

У письмових поясненнях треті особи, які не заявляють самостійних вимог, батьки відповідача - ОСОБА_8 та ОСОБА_7, підтримують апеляційну скаргу ОСОБА_5, просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в повному обсязі, посилаючись, що вони є інвалідами і знаходяться на утриманні сина.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Стягуючи на користь ОСОБА_6 аліменти, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має працездатний вік і постійне місце роботи. Зважаючи на сукупність обставин справи, суд визначив розмір матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати дружині, у сумі 250,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2014 року, від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_6 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають окремо один від одного, дитина проживає з матір»ю.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 30 березня 2016 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 02 березня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

В березні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання як дружини з усіх видів доходу (заробітку) в розмірі 700 грн. щомісячно, до досягнення дитиною (ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2) трирічного віку.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 працює в Ічнянській районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді ветеринарного фельдшера.

З наявних у справі медичних документів вбачається, що відповідач ОСОБА_5 має захворювання хребта, проте у встановленому порядку непрацездатним він не визнаний і інвалідність та ступінь зниження працездатності за медичними показниками відповідачеві не встановлено, на лікарняному натепер він не перебуває і продовжує працювати. Зазначені обставини в апеляційному суді відповідачем не спростовувались і не заперечувались.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 проживає разом з батьком ОСОБА_8, 1949 р.н. та матір»ю - ОСОБА_7, 1952 р.н. Згідно довідок управління пенсійного фонду України в Ічнянському районі, ОСОБА_8 отримує пенсію за віком у розмірі 1221,69 грн., ОСОБА_7 отримує пенсію по інвалідності Ш групи (загального захворювання) у розмірі 1176,66 грн. (а.с.67,68). Отже, зважаючи, що батьки відповідача отримують державну пенсію, апеляційний суд відхиляє твердження апелянта про те, що батьки знаходяться на його повному утриманні.

Як убачається з пояснень у суді першої інстанції батьків відповідача, вони мають ще двох дорослих дітей - сина та доньку. Виходячи з приписів ст. 172 СК України повнолітні дочка, син зобов»язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відтак, брат та сестра відповідача мають рівні з ним обов»язки проявляти турботу та надавати батькам допомогу.

Апеляційний суд відхиляє аргументи апелянта про те, що він не може надавати матеріальну допомогу дружині, оскільки з батьками проживає його сестра ОСОБА_10, 1977 р.н., яка не працює у зв»язку з тим, що здійснює догляд за батьками. Зазначені аргументи не є безспірними і не можуть бути підставою для задоволення скарги, зважаючи, що в матеріалах справи відсутні документальні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не здатні самостійно себе обслуговувати та потребують постійного стороннього догляду.

Апеляційний суд вважає юридично неспроможними доводи скарги про те, що судом не застосована ст.182 СК, яка передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення, оскільки стаття 182 СК застосовується при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Згідно до вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.91., у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_5 відповідальний за належний фізичний і духовний розвиток власної дитини, який є неможливим без гідного матеріального забезпечення того з подружжя, на утриманні якого перебуває дитина, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача коштів на утримання ОСОБА_6 до досягнення їх спільною дитиною трьох років.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції виважено, розумно і справедливо визначив на утримання позивача 250 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і об»єктивно встановив і дослідив обставини справи, правильно застосував до правовідносин між сторонами норми матеріального права. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять передбачених процесуальним законом підстав для його скасування . Отже, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: