АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1840/16 Справа № 188/832/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Полубан М. П. Доповідач - Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до Брагинської сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення та вселення, треті особи: приватний нотаріус Петропавлівського районного нотаріального округу Свириденко Л.В., Головне управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, -

В с т а н о в и в :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Брагинської сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення та вселення посилаючись на те, що домоволодіння по АДРЕСА_2 було надано його батькові ОСОБА_8, як спеціалісту педіатру Брагинівської сільської амбулаторії згідно до протоколу № 1 спільних зборів колгоспників колгоспу "Комуніст" Петропавлівського району Дніпропетровської області від 01.02.1989 роук та № 8 від 26.06.1989 року, якими дозволений продаж у приватну власність за 50 % балансової вартості. При цьому адміністрація колгоспу, згідно до чинного на той час законодавства - Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31.01.1966 року, видана Міністерством комунального господарства УРСР (що діяла до 13.12.1995 року) повинна була підготувати документи та передати їх в МБТІ для виготовлення технічної документації на домоволодіння та отримати свідоцтво про право власності на дане домоволодіння. Його батько не отримав технічної документації МБТІ та свідоцтва про право власності на зазначене домоволодіння. З 1986 р. їхня сім?я, яка на той час складалася з батька ОСОБА_8, матері ОСОБА_9 та його (сина) ОСОБА_2, вселилася та проживала у вищезазначеному будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько - ОСОБА_8 трагічно помер. Після загибелі батька, він тяжко захворів, у нього виявили психічну хворобу. Впродовж майже чотирьох років він змушений був лікуватися в умовах стаціонарного та амбулаторного обстеження. В той час, як він знаходився на лікуванні, Брагинівська селищна рада Петропавлівського району Дніпропетровської області звернулася до Петропавлівського районного суду з позовною заявою про визнання права власності на вказаний будинок та визнання його, таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 14.09.2012 року рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області позовні вимоги Брагинівської сільської ради були задоволені. 01.07.2013 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області його апеляційна скарга була задоволена. Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2012 року скасовано і в задоволенні позовних вимог Брагинівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області відмовлено. В той час, коли в апеляційному суді Дніпропетровської області на розгляді знаходилася вказана справа власником будинку вже була ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 01.04.2013 року укладеним між Брагинівською селищною радою Петропавлівського району Дніпропетровської області та ОСОБА_3 Даний факт був прихований Брагинівською селищною радою від апеляційного суду Дніпропетровської області. Даний правочин порушує його житлові права, як члена сім?ї головного користувача і фактично власника цього будинку, тобто його батька ОСОБА_8, позбавляє його права на користування житловою площею у будинку, в якому він зареєстрований на законних підставах. У домоволодінні по АДРЕСА_2 він був зареєстрований з 01.03.1993 року. Вказаний будинок є його єдиним місцем проживання. Всі його речі знаходяться у вищезазначеному будинку. Він є інвалідом другої групи, потребує спокійного життя, уникнення всіляких стресів, однак вимушений нервувати, так як вселитися та проживати в спірному будинку не має можливості, оскільки в той час, коли він знаходився в лікарні, в нього вселилася ОСОБА_3 та змінила замок, якій було достеменно відомо про те, що дане домоволодіння є спірним. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу будівлі від 01.04.2013 року по АДРЕСА_2 укладений між територіальними громадами сіл Брагинівської сільської ради в особі Брагинівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Свириденко Л.В. за реєстростровим № 374 та привести сторони у первісний стан; усунути перешкоди ОСОБА_10 у користуванні спірним житловим будинком шляхом виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з вищевказаного будинку та вселити ОСОБА_2 (а.с.2-6,44-50).

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року в задоволені позовних вимог - відмовлено (а.с.84-91).

В апеляційній скарзі (а.с.100-107) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- спірне домоволодіння було надано батьку позивача у власність;

- суд не прийняв до уваги, що на момент укладання договору купівлі-продажу спірного домоволодіння Брагинська сільська рада не мала правовстановлюючих документів здійснення продажу, оскільки підставою права власності в договорі купівлі-продажу від 01.04.2014 року зазначено рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14.09.2012 року, яке було скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.07.2013 року;

- невідповідність прізвищ померлого та позивача лише в одній літері не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, враховуючи те, що в судовому засіданні ніхто не заперечував проти наявності їх родинного зв'язку як сина й батька, та набуття останнім права користування спірним домоволодінням;

- суд не обґрунтував підстави відмови в задоволенні позовних вимог щодо вселення позивача в спірний будинок та виселення відповідачів з нього.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що позивач зареєстрований за адресою спірного домоволодіння, власником якого за договором купівлі-продажу стала ОСОБА_3; позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту родинних відносин з померлим ОСОБА_11 та невірно вибрано шлях захисту своїх прав шляхом оскарження договору купівлі-продажу, враховуючи, що він не був стороною цього договору, а на момент укладення договору купівлі-продажу були дотримані всі вимоги ст.203 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

З матеріалів цивільної справи № 2-518/11 за позовом ОСОБА_9 про визнання права власності на будинок АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, оглянутої в суді апеляційної інстанції, вбачається, що рішенням Петропавлівського районного суду від 28.09.2011 року (а.с.218-219), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2011 року (а.с.218-219), які ОСОБА_9 не були оскаржені, в задоволенні позову відмовлено.

У цій справі крім доказів, які були предметом розгляду в цивільній справі № 2-518/11, інших доказів на підтвердження права власності померлого ОСОБА_8 на спірний будинок суду не надано.

Тому доводи апеляційної скарги щодо права власності померлого батька позивача на спірний будинок є необгрунтованими.

Як вбачається зі справи, позовні вимоги обґрунтовані позивачем посиланням на його проживання в спірному будинку з моменту реєстрації до часу загибелі його батька та свого лікування у зв'язку з психічним захворюванням.

Разом з тим, на підтвердження свого права на користування спірним житлом крім відомостей про свою реєстрацію в с. Брагинівка Петропавлівського району Дніпропетровської області з 01.03.1993 року позивачем ніяких доказів свого проживання разом з батьком на час його загибелі за адресою спірного будинку АДРЕСА_2 суду не надано.

З ксерокопії паспорта позивача вбачається, що він 01.03.1993 року, тобто після свого 18-річчя, зареєстрований за адресою: с. Брагинівка Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.9).

З наданої представником позивача довідки КЖЕП від 03.03.2016 року вбачається, що на вказану адресу позивач виписаний 26.02.1993 року з адреси проживання своєї матері АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 16.04.2016 року на участь у справі представника позивача ОСОБА_9, позивач ОСОБА_2 і на цей час є зареєстрованим в с. Брагинівка Петропавлівського району Дніпропетровської області без зазначення адреси спірного будинку по АДРЕСА_2 (а.с.210).

Як вбачається зі справи, ОСОБА_8 (батько позивача) згідно ксерокопії його паспорта був 07.04.1986 року зареєстрований в с. Брагинівка Петропавлівського району Дніпропетровської області без зазначення адреси спірного будинку по АДРЕСА_2 (а.с.139).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Петропавлівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 08.04.2009 року, батько позивача ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19), згідно довідки МНС останній загинув в результаті пожежі (а.с.215).

З наданої представником позивача ксерокопії воєнного квитка, виданого на ім'я позивача 22.12.1993 року, вбачається, що на той час позивач навчався на 2-курсі Дніпропетровського медичного училища, 04.11.1993 року визнаний негодним до воєнної служби та зарахований в запас (а.с.222-224).

З довідки КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» від 03.12.2015 року вбачається, що позивач мешкає в с. Брагинівка Петропавлівського району Дніпропетровської області (без зазначення адреси спірного будинку по АДРЕСА_2) та знаходився на лікуванні в період часу: з 08.07.2001 року по 05.08.2001 року, з 06.07.2009 року по 30.09.2009 року, з 07.02.2010 року по 27.04.2010 року, з 04.07.2010 року по 19.10.2010 року, з 31.01.2011 року по29.03.2011 року, з 10.06.2011 по 29.08.2011 року, з 23.11.2011 року по 13.02.2012 року, з 24.06.2012 року по17.09.2012 року,з 16.12.2012 року по 04.04.2013 року, з 26.05.2013 року по 30.09.2013 року, з 09.12.2013 року по 19.05.2014 року, з 11.07.2014 року по 29.09.2014 року, з 13.12.2014 року по 19.03.2015 року, з 31.07.2015 року по 19.10.2015 року, з 19.11.2015 року по час надання довідки (а.с.138).

Тобто відсутні підстави вважати, що позивач захворів на психічну хворобу і був змушений лікуватися лише після загибелі батька.

З довідки Петропавлівської центральної районної лікарні, наявної в цивільній справі № 2-518/11 за позовом ОСОБА_9 про визнання права власності на будинок АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8, вбачається, що останній працював на посаді врача-педіатра Брагінської амбулаторії з 14.10.1985 року по 15.05.1995 року, на посаді врача-терапевта Петропавлівської центральної районної лікарні з 20.02.1996 року по 01.07.1996 року, на посаді врача-терапевта Петровської амбулаторії Петропавлівського району з 16.08.1999 року по 13.03.2000 року (а.с.155).

З довідки Брагінської загальноосвітньої школи, наявної в цивільній справі № 2-518/11, вбачається, що мати позивача - ОСОБА_9 працювала в школі на посаді вихователя пришкільного інтернату з вересня 1986 року по травень 1989 року (а.с.216).

Згідно копії трудової книжки, наявної в цивільній справі № 2-518/11, вбачається, що мати позивача - ОСОБА_9 з лютого 2004 року по січень 2005 року працювала в ВАТ «Дніпропетровський хлібзавод № 9» (а.с.231-235).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції сама ОСОБА_9 пояснила, що вона з цього часу проживала в м. Дніпропетровську окремо від чоловіка, а позивач (син) залишився проживати в спірному будинку разом з батьком.

Аналізуючи наявні у справі докази, в тому числі долучені до цієї справи за згодою сторін з матеріалів цивільної справи № 2-518/11 за позовом ОСОБА_9 про визнання права власності на будинок № 8 по вул. Молодіжна в с. Брагинівка, цивільної справи № 0432/1465/2012 за позовом Брагинівської селищної ради про визнання права власності на спірний будинок та визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, цивільної справи № 2о-201/2010 за заявою ОСОБА_9 про встановлення факту родинних відносин, колегія суддів вважає, що позивач не довів свої позовні вимоги про захист його права на проживання в спірному будинку.

З наданих сільрадою копій квитанцій про витрати сільради на поховання ОСОБА_8 (батька позивача) вбачається, що на час смерті ОСОБА_8 проживав в спірному будинку самотній (а.с.156-158).

Таким чином, крім факту реєстрації в спірному будинку та постановлення на воїнський облік за місцем реєстрації та отримання воєнного квитка, інших доказів, які б свідчили про проживання позивача в спірному будинку разом з батьком протягом життя останнього в цьому будинку суду не надано.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що позивач проживав разом з батьком в спірному будинку, не можуть бути визнані підставою для скасування судового рішення, оскільки нічим не підтверджені.

Як вбачається зі справи, відповідно до архівного витягу з архівного фонду колгоспу «Комуність» с. Брагіновка згідно з протоколом правління колгоспу № 10 від 30.04.1992 року будинок, який було виділено батьку позивача ОСОБА_8 для проживання, було надано на період його роботи в лікарні по обслуговуванню населення селища (а.с.162).

Відповідно до ч.2 ст.121 ЖК України в редакції, що діяла на час ухвалення такого рішення правлінням колгоспу, службові жилі приміщення надаються за рішенням правління колгоспу.

Відповідно до ст.124 ЖК України в редакції, що діяла на той час, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.125 ЖК України в редакції, що діяла на той час, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст.124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Як вбачається зі справи, батько позивача ОСОБА_8 пропрацював на посаді врача-педіатра Брагінської амбулаторії лише в період часу з 14.10.1985 року по 15.05.1995 року, а потім працював в інших лікувальних закладах.

Отже батько позивача ОСОБА_8 у зв'язку з припиненням ним роботи в Брагінській амбулаторії до закінчення строку десяти років не набув права на подальше проживання в спірному будинку.

Так само з цих підстав не набули права на подальше проживання в цьому будинку і інші особи, які проживали разом з ОСОБА_8 в цьому будинку.

Тому доводи апеляційної скарги про право позивача проживати в спірному будинку є безпідставними.

Після припинення діяльності колгоспу «Комуність» (власника спірного будинку) будинок знаходився в статусі безхозяйного майна.

За приписом прокурора району (а.с.159) рішенням Брагинівської сільської ради № 249-21/V від 27.10.2008 року та № 277-23/V від 12.01.2010 року спірний будинок № 8 по вул. Молодіжни в с. Брагинівка прийнятий у комунальну власність та на баланс сільської ради (а.с.160).

Доводи анеляційної скарги про те, що на момент укладання договору купівлі-продажу спірного домоволодіння Брагинська сільська рада не мала правовстановлюючих документів здійснення продажу, оскільки підставою права власності в договорі купівлі-продажу від 01.04.2014 року зазначено рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14.09.2012 року, яке було скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.07.2013 року, не є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Тому висновки суду першої інстанції щодо чинності судового рішення на час укладення договору не можуть бути визнані підставою для відмови у позові.

Разом з тим, як вбачається зі справи, навіть у разі скасування судового рішення про право власності сільради, яке було підставою для укладення договору купівлі-продажу спірного будинку, відсутні підстави вважати покупця ОСОБА_3 не добросовісним набувачем, оскільки відсутня особа, що є власником цього нерухомого майна, чиї б права були порушені.

У всякому разі з цього приводу ніяким чином не порушені права позивача.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим, враховуючи, що судом не в повному обсязі надано правильну правову оцінку обставинам справи, що є підставою для відмови у позові, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині обгрунтування відмови у задоволенні позову.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року змітити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В решті рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: