Єдиний унікальний номер 234/6339/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1987/2016
Головуючий у 1 інстанції Фоміна Ю.В.
Доповідач Груіцька Л.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Груіцької Л.О.,

суддів: Осипчук О.В.,Тимченко О.О.,

секретар: Чуряєв В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 6 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

До Краматорського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1про відшкодування матеріальної шкоди, яка була причинена в результаті дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником автомобіля RENAULT TRAFIK, державний номер НОМЕР_1.

21 лютого 2016 року його автомобілем керував його знайомий ОСОБА_3, який приблизно о 12 год. рухався по вул. Лазо в м. Краматорську. В цей час по вул. Магнітогорській в напрямку вул. Румянцева, рухався автомобіль ВАЗ 21063, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 А.Е. На перехресті вул. Магнітогорська та вул. Лазо, водій ОСОБА_1 не надав переваги в русі автомобілю ОСОБА_2, який рухався по головній дорозі, в результаті чого сталося зіткнення автомобілів. Автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, а саме пошкоджені та підлягають заміні: бампер передній, поворот лівий, фари передні ліва та права, мухобійка, капот деформований, решітка радіатора, вставка решітка радіатора ліва, рамка радіатора, підсилювач бамперу.

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 26.02.2016 року відповідач визнаний винним в порушенні правил дорожнього руху. У відповідача був укладений договір цивільно-правової відповідальності зі ПАТ «Страхова компанія «ВУСО». Для відновлення автомобіля позивач звернувся до приватного підприємця ОСОБА_4 Вартість ремонтно-відновлювальних робіт склала 37700 грн. Сума страхового відшкодування згідно листа СК «ВУСО» з урахуванням франшизи склала 10477,10 грн. Таким чином, йому завдана матеріальна шкода в розмірі 26222,90 грн. Відповідач відмовився в добровільному порядку відшкодувати завдану позивачу матеріальну шкоду. Тому позивач просить стягнути матеріальну шкоду в сумі 26222,90 грн. та судовий збір, який був сплачений при зверненні до суду в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 6 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну шкоду у сумі 26222,90 грн., та витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідальність учасників дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню страховою компанією ПАТ «Страхова компанія ВУСО», з якою ним було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка була залучена до участі у справі в якості співвідповідача, та нею вже виплачено позивачу страхове відшкодування, яке не перевищує ліміту у сумі 50000 грн. Крім того, відповідач не згоден із сумою відшкодування.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення без змін.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції у повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги та покладаючи відповідальність по відшкодуванню матеріальної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди на відповідача, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем своїх вимог та положень ст.ст. 1166, 1167, 1187 , 1194 ЦК України, якими передбачено обов'язок особи відшкодувати матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тому на підставі доказів позивача про оцінку розміру спричиненої шкоди власнику транспортного засобу стягнув з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 3, 31, 118, 119 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи спір на користь позивача, суд першої інстанції встановив, що 21.02.2016 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_1Е.в м. Краматорську керував автомобілем ВАЗ 21063, номерний знак АН 3147АА, рухався по мокрому асфальтному покриттю вул. Магнітогорської з боку вул. Маяковського в напрямку вул. Румянцева, та на перехресті вул. Магнітогорська та вул. Лазо, яка є головною дорогою, не надав переваги у русі автомобілю RENAULT TRAFIK, номерний знак АН 2888НІ під керуванням ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 26.02.2016 року відповідача ОСОБА_1Е було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано штрафу в доход держави в сумі 340 грн.,постанова набрала законної сили 10.03.2016 року. (а.с.5).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля RENAULT TRAFIK, номерний знак АН 2888НІ є ОСОБА_2 (а.с.4).

Відповідно до довідки про отримання механічних пошкоджень в наслідок ДТП, протоколу огляду транспортного засобу від 24.02.2016 року за участі оцінщика, автомобіль позивача дійсно отримав в результаті ДТП, яке сталося з вини відповідача певні механічні ушкодження. (а.с.10,15).

Відповідно до договору про виконання робіт по ремонту автомобіля від 15.03.2016 року, специфікації, копій товарних чеків, акту №ОУ-0007 від 28.03.2016 року здачі-прийняття робіт, позивач витратив на відновлювальний ремонт автомобіля RENAULT TRAFIK, номерний знак АН 2888НІ- 37700 грн. (а.с.6-9,11-13, 93-95).

СК «ВУСО» сплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 10477,10 грн. (а.с.14,15,87,88)

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обовязкове страхування власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Статтею 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону N 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону N 1961-IV (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями ст.1187 ЦК України вина особи, володільця засобу підвищеної небезпеки, презюмується. Якщо ДТП сталось в результаті взаємодії двох джерел небезпеки, такі правовідносини мають регулюватись відповідно до ст.1188 ЦК України.

Відповідно до ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємної кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону N 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оскаржений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Апеляційним судом встановлено, що задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, позивачу була вчинена матеріальна шкода, у звязку з пошкодженням його автомобіля. Суму матеріальної шкоди, суд першої інстанції вважав доведеною, оскільки вона відповідачем не спростована. Суд також зробив висновок щодо наявності обовязку відповідача сплатити позивачу матеріальну шкоду.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі 6-2808цс15 , де йдеться про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги у частині того, що судом першої інстанції не враховано, що відповідальність учасників дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню страховою компанією ПАТ «Страхова компанія ВУСО», оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Рішення суду першої інстанції у цій частині відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі 6-2808цс15, яке відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для усіх судів України. Суди повинні привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Доводи апеляційної скарги у частині того, що відповідач не згоден із сумою відшкодування, також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд першої інстанції, вирішуючи спір не прийняв заперечення представника відповідача в частині недоведеності суми матеріальної шкоди й вважав, що вона підтверджена доказами по справі. Відповідач вказані докази не спростував. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зокрема, вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Крім того, при розгляді апеляційної скарги в апеляційному суді, відповідачу та його представнику були розяснені їх права, відповідно до ст.27 ЦПК України, щодо права відповідача заявити клопотання про проведення судової авто товарознавчої експертизи, та положення ст. 60 ЦПК України, але відповідач та його представник відмовились використати своє право заявити таке клопотання, посилаючись на те, що позивач повинен довести суму матеріальної шкоди.

Отже, колегією апеляційного суду встановлено, що суд правильно задовольнив позов, тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд -,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 6 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Л.О. Груіцька

Судді О.О.Тимченко

ОСОБА_5