права № 371/521/15-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А.С.
Провадження № 22-ц/780/5238/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 54 01.12.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційними скаргами приватного акціонерного товариства «Київ-Атлантик Україна» та ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Київ-Атлантик Україна» про стягнення ненарахованих та невиплачених коштів посадового окладу та премії, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі, компенсації втрати частини доходу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на її користь недонарахований і невиплачений посадовий оклад за період роботи на підприємстві на посаді начальника відділу кадрів за період з 03 листопада 2010 року по 28 листопада 2014 року включно в сумі 86 366,01 грн; середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку із заробітної плати при звільненні у розмірі 11 277,45 грн; в рахунок компенсації втрати частини доходу за порушення строків виплати посадового окладу у повному обсязі (індексацію) за період з грудня 2010 року по лютий 2015 року включно в сумі 26 517,25 грн; недонараховану та невиплачену премію за період роботи з 03 листопада 2010 року по 28 листопада 2014 року включно в сумі 20 124,63 грн; моральну шкоду в розмірі 21 600 грн., а також витрати на правову допомогу.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що 03 листопада 2010 року згідно наказу № 184 а/ВК вона була прийнята на посаду начальника відділу кадрів ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» з посадовим окладом 6 143 грн.

28 листопада 2014 року ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади начальника відділу кадрів ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 216-к від 28 листопада 2014 року.

Протягом усього часу роботи на вказаній посаді заробітна плата виплачувалась і нараховувалась позивачу, виходячи не з посадового окладу в розмірі 6 143 грн., а щоразу виходячи із різного розміру окладу на розсуд керівництва підприємства у розмірі від 3 000 грн. до 5 000 грн. Тобто, після прийняття ОСОБА_2 на роботу розмір встановленого їй посадового окладу постійно занижувався і недоплата за посадовим окладом за весь період її роботи на даному підприємстві становить 86 366,01 грн. Дану суму відповідач не виплатив позивачу при звільненні, що є порушенням її трудових прав та вимог чинного трудового законодавства.

Крім того, при звільненні позивачу було нараховано 1 180,62 грн. компенсації за невикористану Чорнобильську відпустку, однак відповідач виплатив цю суму лише 12 січня 2015 року, чим порушив вимоги ст. 116 КЗпП України. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який виник через порушення строку виплати компенсації за невикористану відпустку, становить 11 277,45 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Компенсація втрати частини доходу ОСОБА_2 за порушення строків виплати посадового окладу в повному обсязі (індексація) за період з грудня 2010 року по лютий 2015 року включно становить 26 517, 25 грн., що позивач також просила стягнути з відповідача на свою користь.

Крім того, позивач в позові посилалась на те, що протягом усього періоду трудової діяльності на підприємстві (за виключенням квітня 2013 року, вересня-листопада 2014 року) їй нараховувалась і сплачувалась премія у розмірі 25% посадового окладу на підставі щомісячних пропозицій на доплату до основної заробітної плати за якісне виконання службових обов'язків по АУП та обслуговуючий персонал, які затверджувались директором із забезпечення операційної діяльності ПрАТ «Київ-Атлантик Україна». Враховуючи ту обставину, що посадовий оклад їй виплачувався у заниженому розмірі, премія також сплачувалась у заниженому розмірі, тому за розрахунками позивача розмір недонарахованої та недоплаченої премії (25 % від суми недонарахованого посадового окладу) за весь період трудової діяльності становить 20 124, 63 грн.

Оскільки відповідачем було вчинено щодо позивача ОСОБА_2 низку протиправних дій та бездіяльності, зокрема свідомо та безпідставно занижувався посадовий оклад, не було проведено вчасно остаточного розрахунку при звільненні, їй завдана моральна шкода у розмірі 21 600 грн., з яких 19 600 грн. - за зниження посадового окладу, 2 000 грн. - за затримку остаточного розрахунку і щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 липня 2015 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на користь ОСОБА_2 ненарахований і невиплачений посадовий оклад за період роботи у ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на посаді начальника відділу кадрів з 03 листопада 2010 року по 28 листопада 2014 року в розмірі 86 366 грн. 01 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на користь ОСОБА_2 ненараховану і невиплачену премію за період роботи у ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на посаді начальника відділу кадрів з 03 листопада 2010 року по 28 листопада 2014 року включно в розмірі 20 124 грн. 63 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі при звільненні з посади начальника відділу кадрів ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» згідно наказу від 28 листопада 2014 року № 216-К.

Стягнуто з ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., заподіяну внаслідок порушення її трудових прав.

Стягнуто з ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмір 9 761 грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Миронівського районного суду Київської області від 16 серпня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та стягнуто з ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку по заробітній платі при звільненні з посади начальника відділу кадрів ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» у розмірі 10 309,50 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення її вимог про стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення на її користь моральної шкоди у розмірі 21 600 грн. В іншій частині просила рішення суду залишити без змін.

Відповідач ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» також подав на рішення суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив рішення Миронівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» від 03 листопада 2010 року за № 184а/ВК ОСОБА_2 була прийнята на роботу на посаду начальника відділу кадрів з 03.11.2010 року згідно штатного розкладу з посадовим окладом 6 143 грн. (а.с.12, том 1).

Наказом ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» від 28 листопада 2014 року за № 216-к ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади начальника відділу кадрів ПрАТ «Київ-Атлантик Україна», згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньої місячної заробітної плати відповідно до ст.44 КЗпП України (а.с.13, том 1).

Також встановлено, що позивачу за період роботи з 03 листопада 2010 року по 28 листопада 2014 року виплачувався посадовий оклад в розмірі 4 914 грн. 40 коп., що підтверджується даними штатних розписів ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» (а.с.255, 260, 266, 272, 275, том 1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, з чим погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про працю» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Колектичний договір між адміністрацією ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» та трудовим колективом укладено лише 05 вересня 2013 року, тобто на момент прийняття ОСОБА_2 на роботу в ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» умови оплати праці колективним договором не визначалися.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати та додаткової. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За змістом ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України (у редакції станом на 03 листопада 2010 року) укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Відповідно до наказу ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» від 03 листопада 2010 року № 184а/ВК про прийняття ОСОБА_2 на роботу, її посадовий оклад становив 6 143 грн. (а.с.12, том 1).

Крім того, в матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_2 від 03 листопада 2010 року, адресована директору із забезпечення операційної діяльності ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» Булавці І.О. про прийняття її на роботу на посаду менеджера з персоналу, на якій міститься рукописний надпис (резолюція) зазначеної посадової особи відповідача про виготовлення наказу про прийняття ОСОБА_2 на посаду із посадовим окладом в розмірі 6 143 грн. (а.с.11, том 1).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що між позивачем та відповідачем 03 листопада 2010 року на підставі ст.ст. 21, 24 КЗпП України був укладений індивідуальний трудовий договір, за яким ОСОБА_2 прийнята на роботу на посаду начальника відділу кадрів ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» з посадовим окладом в розмірі 6 143 грн.

Оскільки умовами укладеного між сторонами трудового договору визначено розмір посадового окладу ОСОБА_2 - 6 143 грн., нарахування та виплата їй посадового окладу в меншому розмірі є невиконанням умов укладеного між сторонами трудового договору та безумовним порушенням права позивача на оплату праці, в зв»язку з чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення вимоги ОСОБА_2 про стягнення на її користь недонарахованого і невиплаченого посадового окладу за період роботи у ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на посаді начальника відділу кадрів з 03 листопада 2010 року по 28 листопада 2014 року в розмірі 86 366 грн. 01 коп.

Правильним є і рішення суду в частині стягнення з ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на користь ОСОБА_2 недонарахованої і невиплаченої премії за період роботи в ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на посаді начальника відділу кадрів з 03 листопада 2010 року по 28 листопада 2014 року включно в розмірі 20 124,63 грн., що вбачається з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати та додаткової. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до пропозицій на доплату до основної заробітної плати за якісне виконання службових обов'язків з листопада 2010 по листопад 2014 років (а.с.156-202, том 1), та наказів про преміювання працівників ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» за період часу з листопада 2010 по листопад 2014 років (а.с.68, 203-248, том 1), ОСОБА_2 з листопада 2010 року по серпень 2014 року включно отримувала премію в розмірі 25 відсотків.

Зазначеними наказами про преміювання працівників ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» встановлено, що премія в розмірі 25 відсотків вираховується із розміру посадового окладу працівника та індексації його заробітної плати.

Позивачу не нараховано та не виплачено посадовий оклад за період роботи з листопада 2010 по серпень 2014 року в розмірі 81 727 грн. 02 коп. (а.с.6 том 1), при чому дана сума правильно обчислена судом шляхом віднімання від загальної суми недоплаченого посадового окладу в розмірі 86 366 грн. 01 коп. сум невиплачених окладів за вересень-листопад 2014 року, оскільки за цей період ОСОБА_2 не преміювалася.

Таким чином, судом вірно визначено суму недонарахованої та невиплаченої позивачу 25%-ої премії за період з листопада 2010 року по серпень 2014 року в сумі 20 124 грн. 63 коп., яку обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції про задоволення вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, оскільки відповідачем при звільненні позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за 9 календарних днів, яка була виплачена ОСОБА_2 лише 12 січня 2015 року, чим порушено вимоги ст.116 КЗпП України.

Суд касаційної інстанції, переглядаючи попередні судові рішення по цій справі, в своїй ухвалі від 27 квітня 2016 року зазначив, що норми ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» покладають на роботодавця обов'язок щодо компенсації невикористаної відпустки, в тому числі й встановленої ст. 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На роботодавця покладається відповідальність за ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з його вини цих сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, що полягає у стягненні на користь працівника середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та обов'язок щодо відшкодування завданої такою затримкою моральної шкоди за ст. 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Як встановлено в ухвалі суду касаційної інстанції від 27 квітня 2016 року відповідач не виплатив під час звільнення позивача компенсацію відпустки, передбаченої ст. 47 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що тягне за собою відповідальність за ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Статтею 117 КЗпП України встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, зокрема у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі №1-52012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємному зв'язку з положеннями статтей 117, 237-1 цього Кодексу, розтлумачив, що «положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався».

На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги невиплату відповідачем при звільненні позивача усіх сум, належних їй за припиненим трудовим договором, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 має право на виплату їй середнього заробітку за весь час затримки ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» остаточного розрахунку з нею.

Задовольняючи вимогу ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції правильно визначив його розмір у додатковому рішенні від 16 серпня 2016 року, навівши відповідні розрахунки та стягнувши з ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» на користь ОСОБА_2 10 309,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. ухвалене судом з дотриманням вимог ст. 237-1 КЗпП України, яка визначає підстави відшкодування моральної шкоди, а також ст. 23 ЦК щодо урахування при визначенні розміру відшкодування вимог розумності та справедливості, і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 його законності та обґрунтованості в цій частині не спростовують.

Необгрунтованими є і доводи апеляційної скарги ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» про недоведеність вимог ОСОБА_2 про недонарахування та невиплату належних їй сум посадового окладу та премії, оскільки ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та всебічну оцінку з урахуванням обставин справи та на підставі норм діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційні скарги ОСОБА_2 та ПрАТ «Київ-Атлантик Україна» не містять.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Київ - Атлантик Україна» та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 25 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: