Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2016 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Гришко О.Я.

при секретарі Федорині А.А.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про тлумачення заповіту,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася 24 лютого 2016 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_4, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору вказана приватний нотаріус ОСОБА_5, про тлумачення заповіту.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що 19.04.2015 року помер батько позивача ОСОБА_6, останнім місцем проживання якого було с. Горошине Семенівського району Полтавської області. В склад спадщини ОСОБА_6, яка відкрилася після його смерті, входить, зокрема, земельна ділянка, площею 3,05 га.

Позивач вказує, що вона як спадкоємець за заповітом для отримання спадкових документів звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_5, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом по причині того, що права на земельну частку (пай), на яке спадкодавець склав заповіт не існує, а вищевказана земельна ділянка, належна спадкодавцю, заповітом не охоплена.

Як зазначає позивач, на момент складання заповіту у ОСОБА_6 було право на земельну частку (пай), підтверджене сертифікатом. Однак пізніше, коли спадкодавець отримав на підставі сертифікату державний акт на земельну ділянку, він не вніс до заповіту відповідних змін.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про тлумачення заповіту. Позивач просить здійснити тлумачення заповіту, складеного 23.07.2002 року ОСОБА_6, щодо встановлення факту спадкування, земельної ділянки, що належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 05.01.2005 року з кадастровим номером :00:004:0117, дочкою ОСОБА_1. Судові витрати просила покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали в повному обсязі, в своїх проясненнях представник позивача посилалася на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі, вказала, що у заповіті ОСОБА_6 йдеться про земельну ділянку, розміром 3,17 га, а згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку, у його власності була земельна ділянка, розміром 3,05 га, тому, вважає представник відповідача, у заповіті йдеться про іншу земельну ділянку.

Третя особа, приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, в судове засідання не зявилася, до суду направила лист про розгляд справи у її відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши докази у справі і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про тлумачення заповіту не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 помер 19.04.2015 року, про що видане відповідне свідоцтво про смерть (а.с.8). На час смерті ОСОБА_6 проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. За цією адресою на день смерті спадкодавця та протягом шести місяців потому проживала і проживає на даний час його дружина ОСОБА_4 (а.с. 34).

З матеріалів справи вбачається, що до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 входить, зокрема, земельна ділянка площею 3,05 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Горошинської сільської ради ОСОБА_7 23 липня 2002 року, ОСОБА_6 належну йому земельну частку (пай) розміром 3,17 га, розташовану в с. Заріг Оржицького району Полтавської області заповів дочці ОСОБА_1 (а.с. 6, 55).

З Інформаційної довідки із Спадкового реєстру вбачається, що після померлого 19.04.2015 року ОСОБА_6 заведена спадкова справа. Інформація про видані свідоцтва відсутня (а.с. 54).

З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_6 шляхом подачі заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори прийняли позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 (а.с. 37-53). Донька спадкодавця ОСОБА_8 відмовилася від своєї частини спадщини на користь позивача ОСОБА_1 (а.с. 48-49).

В довідці № 610 від 17.04.2000 року, виданої головою Оржицької районної державної адміністрації, зазначено, що члену колгоспу ім. Леніна (с. Заріг Оржицького району Полтавської області) ОСОБА_6, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі розпорядження Оржицької районної державної адміністрації від 23.10.1996 року належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу ім. Леніна, розміром 3,17 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 9).

Як вбачається із державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ПЛ № 039413, виданого 05 січня 2005 року, ОСОБА_6, згідно розпорядження голови Оржицької районної державної адміністрації № 335 від 21.07.2004 року, належить земельна ділянка площею 3,05 га, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області. Кадастровий номер земельної ділянки - :00:004:0117 (а.с. 7).

Приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,05 га, що розташована на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області, кадастровий номер :00:004:0117, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну спадкодавцеві ОСОБА_6 на підставі Державного акта ПЛ № 039413, виданого 05.01.2005 року Оржицькою районною державною адміністрацією. Відмова приватного нотаріуса мотивована тим, що заповіт складено на земельну частку (пай), розміром 3,17 га у землі, яка розташована в с. Заріг Оржицького району Полтавської області, а спадковим майном є земельна ділянка, площею 3,05 га, що розташована на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області, кадастровий номер :00:004:0117, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», належне спадкодавцю на підставі Державного акта ПЛ № 039413, виданого 05.01.2005 року Оржицькою районною державною адміністрацією, тому, зазначила приватний нотаріус, вважати, що заповіт складено саме на цю земельну ділянку, не можна. У постанові приватного нотаріуса зазначено, зокрема, що майно, а саме: право на земельну частку (пай), на яке спадкодавець склав заповіт не існує, а зазначена вище належна спадкодавцю земельна ділянка заповітом не охоплена (а.с. 10).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті у відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, згідно частини 2 вказаної статті у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 213 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказує, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників, - в порядку позовного провадження.

Відповідно до статті 2 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 5 червня 2003 року № 899-ІУ основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

На підставі статті 12 вказаного Закону оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється після виконання землевпорядних робіт, щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 17 розділу 10 Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку про те, що стороною позивача не доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_6 у своєму заповіті від 23.07.2002 року заповів своїй доньці ОСОБА_1 право саме на ту земельну частку (пай), на підставі права на яку, він пізніше набув право власності на земельну ділянку, площею 3,05 га, що розташовану на території Зарізької сільської ради Оржицького району Полтавської області, кадастровий номер :00:004:0117 (Державний акт на право власності на земельний акт серія ПЛ № 039413, виданий 05.01.2005 року). Суд також приймає до уваги те, що особа може мати право на кілька земельних часток (паїв), зокрема, у разі успадкування такого права, крім того, особа може мати у власності кілька земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення за недоведеністю.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 213, 1233 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про тлумачення заповіту відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час розгляду справи, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складене 27.05.2016 року.

Суддя