Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

336/2409/16-ц

2/336/1667/16

м. Запоріжжя 1 червня 2016 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним своїм позовом, за яким зазначила, що вона 24.11.2003 року була прийнята на роботу до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на посаду бухгалтера. 18.12.2014 року позивач була звільнена.

В день звільнення з роботи позивачу було не виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористані відпуски за період з 01.11.2014 року по 18.12.2014 року, розмір чого становить 17 496,15 грн.

Крім того, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день пред'явлення позову складає: 66 113 гривень 08 копійок. (193 грн. 88 коп. середньоденного заробітку х 341 робочій день = 66113 грн. 08 коп.).

Крім того, затримка розрахунку при звільненні є порушенням трудових прав працівника, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 496,15 грн., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 66 113,08 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 7 000 грн.

В судовому засіданні позивач наполягла на заявленому позові за вищевказаними підставами, а представник відповідача заперечив на заявлені позовні вимоги лише в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, вказуючи на відсутність вини відповідача у невиплаті заробітної плати.

Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

Так, ОСОБА_1 згідно казану № 79к 24.11.2003 року була прийнята на роботу до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на посаду бухгалтера.

18.12.2014 року позивач була звільнена з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідним записом у її трудовій книжці.

Як передбачає ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Натомість, в день звільнення з роботи позивачу не було виплачено заробітну плату, розмір боргу з якої становить 17 496, 15 грн., що підтверджується довідкою від 25.02.2016 року № 234.

Вказана заборгованість не була виплачена і натепер, що так і визнавалося сторонами у судовому засіданні.

Дійсно, за положеннями ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

І як встановлено у судовому засіданні, спір щодо розміру заборгованості із заробітної плати позивача між сторонами не виник.

Крім того, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (ст. 237-1 КЗпП України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом (ст. 1167 ЦК України).

Порушення гарантованих Конституцією України прав позивача на своєчасну оплату праці є доведеним фактом наявності моральної шкоди.

Затримка розрахунку при звільненні є порушенням трудових прав працівника, що свідчить про заподіяння останньому моральної шкоди.

Проте на час звільнення позивача всі рахунки підприємства-відповідача перебували під арештом у зв'язку із необхідністю погашення боргів, про що слідує із відповідних постанов державного виконавця про арешт коштів боржника - Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», а тому за цей час вини відповідача у затримці виплати заробітної плати позивачу при її звільненні та після нього не було, через що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Отже, у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 496,15 гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П.В. Зарютін