Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2016 року Ужгородський міськрайонний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого судді - Семерака І.О.

при секретарі - Віраг Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом мотивуючи його тим, що 13.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладеного кредитний договір №E/V072117, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 10000 доларів США, із сплатою відсотків за його користування в розмірі 16 % річних, з кінцевим терміном повернення 12.12.2012 року.

Вказує, що взяті на себе зобов'язання, щодо повернення кредиту та відсотків за його користування ОСОБА_2 належним чином не виконав і станом на 03.10.2014 року заборгованість по кредиту складає 21695,31 доларів США з яких : 7499,95 доларів США - заборгованість за кредитом, 8026,23 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6169,13 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним даним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 13.12.2007 року уклали договір застави №E/V072117 за умовами якого останній передав в заставу банку рухоме майно, а саме: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», модель: 312D, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Вантажопасажирський, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_3, що належав на праві власності ОСОБА_2

Вказує, що всупереч умовам договору застави, яким передбачено, що випадку порушення Заставодавцем/Позичальником зобов'язань за кредитним договором, або за договором застави, Заставодавець зобов'язаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад, ОСОБА_2 вищевказаний автомобіль банку не передав.

В той же час позивачу стало відомо, що в 2013 році , в порушення умов договору застави , ч.2 ст.586 ЦК України та ст.17 ЗУ «Про заставу», ОСОБА_2 без згоди заставодержателя реалізував вказаний автомобіль відповідачу.

У зв'язку з цим, посилаючись на ст.ст.585, 589 ЦК України, ст.27 ЗУ «Про заставу» та ст.ст.9, 25, 26, 28 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», позивач просить вилучити у відповідача та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» вищевказаний автомобіль, комплект ключів до нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу. Також просить в рахунок погашення вищевказаної заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», модель: 312D, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Вантажопасажирський, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В судовому засіданні представник позивача - Баблюк О.Б. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та з підстав наведених в позові просила їх задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вважаючи такий безпідставним. При цьому зазначив, що ОСОБА_1 являється законним власником вищевказаного автомобіля, який придбав у ОСОБА_2 у 2013 році. На час купівлі ОСОБА_1 автомобіля жодних заборон на його відчуження не було, ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором №E/V072117 у позивача не отримував та цей автомобіль в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» він не передавав, а тому вважає, що відсутні підстави для вилучення автомобіля і звернення на нього стягнення. У зв'язку з цим просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.ст.10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладеного кредитний договір №E/V072117, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 10000 доларів США, із сплатою відсотків за його користування в розмірі 16 % річних, з кінцевим терміном повернення 12.12.2012 року.

Згідно умов Договору Позичальник взяв на себе зобов'язання повертати кредит та відсотки за його користування, в строк та в порядку, встановленому договором, а саме щомісячно.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» на дав ОСОБА_2 кредитні кошти, в свою чергу останній взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування належним чином не виконав.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що станом на 03.10.2014 року (курс НБУ 12,94 грн. за 1 долар США) заборгованість відповідача по вказаному кредитному договору складає 21695,31 доларів США з яких : 7499,95 доларів США - заборгованість за кредитом, 8026,23 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6169,13 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином судом належними та допустимими доказами встановлено, що ОСОБА_2 залишаються невиконаними зобов'язання з погашення заборгованості за кредитним договором №E/V072117 від 13.12.2007 року.

Також встановлено, що з забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним даним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 13.12.2007 року укладено договір застави №E/V072117, за умовами якого ОСОБА_2 передав в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» рухоме майно, а саме: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», модель: 312D, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Вантажопасажирський, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_3, що належав на праві власності ОСОБА_2 Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Гандабурою Г.П. та зареєстровано в реєстрі за №7232.

Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 12.01.2012 року стверджується, що застава рухомого майна на підставі договору застави автотранспорта №E/V072117 від 13.12.2007 року зареєстровано 17.12.2007 року за №6238256.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 02.09.2014 року стверджується, що застава рухомого майна на підставі договору застави автотранспорта №E/V072117 від 13.12.2007 року, ПАТ КБ «Приватбанк», об'єктом якого є транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», 312D, № об'єкта: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_3, зареєстровано 26.02.2013 року за №13545577. Також цим витягом стверджується, що 14.06.2012 року зареєстровано арешт на все рухоме майно належне на праві власності ОСОБА_2

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

З матеріалів справи вбачається, що з 30.05.2013 року автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», 312D, кузов № НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, 1999 року випуску, зареєстрований в Ужгородському ЦНП за гр.ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується листом начальника ЦНП ДАІ м.Коломия за №294 від 28.03.2014 року та копією свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_4 від 30.05.2013 року.

Згідно листа начальника Центру ДАІ №2101 №8/р-428 від 06.05.2015 року вказаний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі довідки-рахунку ААВ 086011 від 29.05.2013 року.

Таким чином, судом встановлено, що предмет застави перейшов у власність ОСОБА_1 без згоди заставодержателя на відчуження предмета застави і без припинення обтяження цього майна.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЗУ «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком коли обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження та коли відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки реалізація майна, що є предметом договору застави №E/V072117 від 13.12.2007 року була проведена без припинення обтяження, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, в даному випадку до ОСОБА_1, а тому на неї може бути звернено стягнення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.04.2013 року у справі N6-7цс13.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_2 залишаються невиконаними зобов'язання з погашення заборгованості за кредитним договором №E/V072117 від 13.12.2007 року, суд приходить до висновку, що в рахунок погашення такої заборгованості слід звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», модель: 312D, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Вантажопасажирський, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_1, а тому позов в цій частині є обгрунтовним та підлягає до задоволення.

Щодо вимог позивача про вилучення у відповідача та передачу позивачу вищевказаного автомобіля, комплекту ключів до нього та свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу позову для подальшого його продажу позивачем від імені відповідача, то такі задоволенню не підлягають оскільки такі вимоги є передчасними і можуть ставитись після вирішення питання про витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння відповідно до вимог ст.388 ЦК України.

Суд також вважає, що у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі, які складають 2808,37 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.388, 526, 589, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.19, 20, 27 ЗУ «Про заставу», ст.9 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 4, 5, 14, 60, 88, 208, 209, 215, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про звернення стягнення - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №E/V072117-1 від 13.12.2007 року, розмір якої станом на 03.10.2014 року становив 21695,31 Доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складало 280737.31 грн., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», модель: 312D, рік випуску: 1999, тип ТЗ: Вантажопасажирський, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_1.

В задоволенні решти вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 2807,37 грн. судового збору

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Семерак І.О.