Номер провадження: 22-ц/785/7877/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3,ОСОБА_4

За участю секретаря Гарбуз В.О.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.09.2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6

-про усунення перешкод у користування та розпорядження майном шляхом знесення споруд ,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовними вимогами в котрих просила суд усунути перешкоди в праві користування та розпорядження земельною ділянкою площею 31,8 кв.м. по вул.Фонтанська дорога ,76 в м. Одесі зобовязавши ОСОБА_6 знести самочинно побудовані: літню кухню № 101, сарай №102, вбиральню№103, душ № 103(1).Вимоги обґрунтовує тим, що в період шлюбу з ОСОБА_7 вони придбали у власність земельну ділянку площею 0,0184 га та будівель, що знаходиться в м. Одеса по вул. Фонтанська дорога,76/84. Відповідач є суміжним користувачем земельної ділянки 84-А,котра розташована в м. Одесі по вул. Фонтанська дорога,76.П. Позивачка зазначає, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2011 року земельну ділянку площею 31,8 кв.м. по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі(проїзд) залишено в загальному користуванні сторін котра зайнята самочинними спорудами: літня кухня № 101, сарай №102, вбиральня№103, душ № 103(1). Наявність зазначених споруд на земельній ділянці,яка знаходиться в загальному користуванні позивачки та ОСОБА_6 та є проїздом до її земельної ділянки порушує право щодо її використання так як позбавлена повноцінного доступу до неї. Посилаючись на вимоги ст.391,376 ЦК України ОСОБА_5 просила задовольнити позовні вимоги.( а.с.2-3)

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.09.2016 року у задоволенні позову відмовлено.( а.с.189-190)

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про задоволення позовних вимог посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема посилається на ті ж обставини, що і в позовній заяві та на те, що самочинні споруди збудовані на проїзді до її земельної ділянки та перешкоджають в повноцінному доступі до неї.

Судова колегія,заслухавши доповідь судді доповідача,вислухавши пояснення сторін,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в заявлених вимогах районний суд виходив з того, що в державному акті серії ЯУ № 655777 виданого на імя ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2003 року котрий видано 04.11.2003 року за адресою Одеса, вул. Фонтанська дорога,76/84 площею 0,0184 га не відображена спірна земельна ділянка як проїзд та позивачем не надано доказів припинення права користування земельною ділянкою під спірними спорудами відповідача ОСОБА_6 ,які перебувають у його власності відповідно свідоцтва № 3-1202 від 21.05.1998 року. При цьому районний суд зазначив, що позивачка не довела , що існує земельна ділянка котра знаходиться в загальному користуванні та відповідач чинить перешкоди в її користуванні.

Проте з таким судженням районного суду погодитись не можна з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено сторонами не заперечується, що ОСОБА_6 є власником 1/100 частини ДБК «Соняшне»

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 жовтня 2003 року ОСОБА_7 став власником земельної ділянки площею 0.0184 га по Фонтанській дорозі,76/84 в м. Одесі.( а.с.8)

ОСОБА_7 та ОСОБА_5 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 1993 року відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, а/з 1956 від 27.08.1993 року, а тому відповідно до вимог ст.22 КоБС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. ( а.с.28)

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25 жовтня 2011 року земельну ділянку площею 31,8 кв.м. по вул. Фонтанська дорога ,76 в м. Одесі залишено в загальному користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_8. При цьому судовою колегією встановлено, що земельна ділянка площею 31,8 кв.м. по лінії А-Б є суміжною земельною ділянкою та значиться як проїзд .( а.с.25-27).

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2014 року скасовано свідоцтво про право власності серії САА № 101164, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради в частині літньої кухні № 101, сараю №102, вбиральні№103, душу № 103(1). При цьому судами встановлено, що ці будови є самочинними та побудовані на проїзді до земельної ділянки ОСОБА_5, іншого входу до котрої немає та порушують права та інтереси її використання так як не має повноцінного доступу до неї ( а.с.17-24)

За правилами ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що районний суд прийшов помилкового висновку, що літня кухня № 101, сарай №102, вбиральня№103, душ № 103(1) належать відповідачеві на праві власності оскільки постановою Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2014 року, що вступила в законну силу скасовано свідоцтво про право власності серії САА № 101164 в частині літньої кухні № 101, сараю №102, вбиральні№103, душу № 103(1),відображені в технічному паспорті від 05 травня 2002 року в частині визнання на них права власності.( а.с. 17-20)

Посилання суду першої інстанції, що право власності ним набуто на спірні обєкти на підставі свідоцтва про право власності від 21 травня 1998 року є помилковим так як 07 травня 2004 року ОСОБА_6 було видано нове свідоцтво про право власності № 572 замість свідоцтва про право власності ,виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому 21.05.1998 року № 3-1202 ,котре скасовано постановою Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2014 року в частині спірних обєктів.( а.с.16, 17-20)

Довідка від 05.056.1998 року № 13/48 котра засвідчує, що пай відповідача складається в тому числі і з спірних приміщень не приймається до уваги з врахуванням положення ч.3 ст.61 ЦПК України так як судовими рішеннями встановлено, що вони самочинно побудовані на проїзді.( а.с.80)

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом за захистом, позивачка посилалась на те, що вона обмежена в користуванні проїздом до своєї ділянки в звязку з самочинною забудовою земельної ділянки спільного користування.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України обєкт нерухомості вважається самочинним будівництвом за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети, немає належного дозволу на будівництво чи затвердженого належним чином проекту, під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

За змістом частин 4 та 7 ст. 376 цього Кодексу залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.

За змістом ст. 376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Такий висновок узгоджується з нормами статей 3 , 15 , 16 ЦК України . ст. З ЦПК України , згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання ( постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 р у справі ,№ 6- 180цс14 ).

За змістом частин 4 та 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16 , 386 , 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, користувачем якої є позивачка її вимоги підлягають задоволенню так як вона довела, що спірні обєкти є самочинними, побудовані на проїзді до її земельної ділянки та перешкоджають в повноцінному її користуванні.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції помилково вважав відповідача власником спірних будівель та те, що позивачкою не доведено що спірна ділянка являється проїздом, що свідчить про порушення судом вимог ст.ст.212-214 ЦПК України та не врахував норм матеріального та процесуального права,які регулюють спірні правовідносини,а тому з підстав ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

В силу ст.88 ЦПК України судова колегія стягує на користь ОСОБА_5 понесені нею судові витрати так як вони документально підтверджені.

Керуючись ст.ст. 218,309, 316, 317 319 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну саргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.09.2016 року скасувати з ухваленням нового.

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користування та розпорядження майном шляхом знесення споруд задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права користування проїздом по вулиці Фонтанська дорога,76 в м. Одесі шляхом зобовязання ОСОБА_6 знести самочинно побудовані: літню кухню № 101, сарай №102, вбиральню№103, душ № 103(1).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 понесені судові витрати в розмірі 606 грн.32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду на протязі 20 днів.

Голодуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді А.А.Калараш

ОСОБА_10