441/1065/16-ц 2/441/644/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2016 р. Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Яворської Н .І.,

при секретарі - Карапінка І.Р.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3

третіх осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

15.08.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що відповідач є його колишнім зятем, натепер зареєстрований у будинку, але не проживає більше року, прописка відповідача обмежує його права як власника, оскільки він не може оформити субсидію на комунальні послуги, зважаючи на те, що ОСОБА_7 не є членом його сім"ї просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, суду пояснила, що ОСОБА_7 з серпня 2015 р. із власної волі покинув будинок позивача, на даний час проживає за іншою адресою, витрат по оплаті комунальних послуг не несе, втратив будь-який зв'язок із спірним житлом. Просила задовольнити позов.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили в позові відмовити посилаючись на те, що відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім"ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Звертають увагу на те, що ОСОБА_7 зі згоди позивача був вселений до будинку та зареєстрований у ньому, письмової угоди про порядок користування будинком не було, відповідачу чиняться перешкоди в користуванні будинком, тому він змушений винаймати інше житло, оскільки свого особистого не має. Відповідач приходить також до дітей. Втрата права користування спірним будинком порушує його права, гарантовані ст..46 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути примусово позбавлений житла. Крім іншого натепер рухомі речі відповідача знаходяться в будинку позивача, що стверджується позовом про поділ спільного майна подружжя.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наполягають на визнанні відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, ОСОБА_5 пояснила, що шлюб між нею та відповідачем розірвано, не заперечує того, що її колишній чоловік приходить до вказаного вище будинку, але його не впускають з тих мотивів, що приходить у пізній вечірній час та в нетверезому стані.

ОСОБА_4 суду пояснила, що відповідач їх колишній зять, сам добровільно вибрався з будинку в 2015 р. та забрав особисті речі, не заперечила, що відповідач являється до них, але його не впускають, оскільки приходить в нетверезому стані, створює конфлікт, потім сам же викликає працівників поліції заявляючи, що йому чиняться перешкоди в користуванні будинком. Просила задовольнити позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, свідка, дослідивши матеріали справи суд установив.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст..ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, (ст..57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок в с. Мавковичі по вул. Лугова 285 Городоцького району Львівської області власником є позивач ОСОБА_6 (а.с.8)

У 2005 р. відповідач та дочка позивача ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, а в жовтні 2015 р. шлюб розірвали (а.с.18)

З довідки Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області № 871 від 29.07.2016 р. та будинкової книги вбачається, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16.03.2009 р. зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17,9-13)

Наведене свідчить, що відповідач ОСОБА_7 вселився до спірного будинку як член сім"ї власника будинку позивача батьком його колишньої дружини ОСОБА_5

Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

У частині другій статті 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту , який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням : фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Як убачається із змісту позовної заяви, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, у звязку з тим, що той (його колишній зять) зареєстрований в його будинку, але не проживає понад один рік , шлюб з його дочкою розірвано в 2015 р., жодних витрат по оплаті та утриманню будинку не несе, він позивач має право скористатися субсидіями на житлово-комунальні послуги, однак через те, що відповідач зареєстрований у його житловому будинку, оформити такі не може .

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що він змушений був покинути будинок, оскільки після розлучення з дочкою позивача, яка була ініціатором такого, позивач змінив замки на вхідних дверях будинку, коли він приходить, позивачем та третіми особами вчиняються сварки, позбавляють його права бачитися з дітьми та користуватися речами, які залишились в будинку.

На підтвердження позову позивачем не надано доказів того, що відповідач забезпечений іншим житлом.

Суд не приймає доводи позивача, що відповідач не несе витрат в оплаті комунальних послуг, оскільки невиконання обовязків щодо участі в утриманні будинку членом сім"ї власника є підставою для звернення до суду із відповідними вимогами до такої особи, а не визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням (будинком).

Позивач також покликається в позові, що відповідач більше року не появляється в житловому будинку без поважних причин, посилаючись на акти складені депутатом та свідчення свідка ОСОБА_8, проте, суд виходить з того, що ст..72 ЖК Української РСР може бути застосована щодо житла державного або комунального фонду, а не так як просить позивач. Крім того, свідок не може систематично здійснювати нагляд, чи появлявся відповідач в будинку позивача. Таке спростували в суді треті особи, які не заперечили, що відповідач приходить, але після 21 години, в нетверезому стані тому вони його не впускають в будинок.

Судом оглянуто в судовому засіданні цивільну справу № 2/441/59/16, 441/1553/15 ц. про поділ майна між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з матеріалів якої видно, що рухомі речі відповідача знаходяться в будинку позивача. (а.с.107)

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім"ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім"ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу

Позивачем наведеного не спростовано.

Отже, судом не встановлено порушення прав позивача, тому суд вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись.ст. 156 ч.4 ЖК України, ст.ст.10,11, 60, 212-215 ЦПК України суд ,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення, до апеляційного суду Львівської області в порядку встановленому ст. 294 ЦПК України.

СуддяОСОБА_9