У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського міського суду від 9 листопада 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову та бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на постанову та бездіяльність державного виконавця.

Ухвалою Рівненського міського суду від 9 листопада 2015 року заявнику поновлено строк звернення до суду. Його скаргу задоволено. Постанову державного виконавця Відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції Довгополюк В.В. від 14 квітня 2015 року у ВП № 46631694, якою було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 та було заборонено здійснювати відчуження цього майна, визнано незаконною і скасовано. Бездіяльність державного виконавця Відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції Довгополюк В.В. щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 21 травня 2015 року у ВП № 46631694 визнано неправомірною. Державного виконавця Відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції зобов'язано зняти арешт, який був накладений постановою від 14 квітня 2015 року у ВП № 46631694.

В поданій апеляційній скарзі стягувач ОСОБА_2 зазначала, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 листопада 2014 року у справі за її позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів з відповідача на її користь було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), а тому державному виконавцю слід було виконавчий документ направити за місцем роботи боржника, а його копію - у податкову інспекцію для стягнення з боржника інших доходів.

При розгляді справи суд першої інстанції не перевірив, чи є у боржника доходи від банківських вкладів, від інвестицій тощо, безпідставно поновив йому строк звернення до суду, не дослідив матеріали виконавчого провадження, де є відомості про час ознайомлення боржника із постановою державного виконавця у квітні та травні 2015 року.

Покликаючись на ці обставини, стягувач ОСОБА_2 ухвалу місцевого суду вважала незаконною та необґрунтованою і просила апеляційний суд її скасувати і постановити у справі нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

В запереченні на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_1 ухвалу місцевого суду вважав законною та обґрунтованою і просив апеляційний суд залишити її без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, що задовольняючи скаргу ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості.

Колегія суддів з такими висновком місцевого суду погоджується.

Зі справи видно, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто щомісячні аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У процесі примусового виконання виконавчого листа № 569/7244/14-ц, виданого на виконання згаданого судового рішення, постановою державного виконавця Відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції від 14 квітня 2015 року у ВП № 46631694 було накладено арешт на все належне боржнику ОСОБА_1 майно та заборонено здійснювати відчуження цього майна (а. с. 4).

Постановою державного виконавця Відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції від 21 травня 2015 року виконавче провадження ВП № 46631694 з примусового виконання виконавчого листа № 569/7244/14-ц закінчено у зв'язку з ліквідацією боржником допущеної перед стягувачем ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів (а. с. 3).

Частиною 2 ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Проте зазначених вимог закону державним виконавцем при винесенні 21 травня 2015 року постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 46631694 з примусового виконання виконавчого листа № 569/7244/14-ц дотримано не було.

Після закінчення виконавчого провадження ВП № 46631694 з примусового виконання виконавчого листа № 569/7244/14-ц у зв'язку з ліквідацією боржником допущеної заборгованості зі сплати аліментів у ДВС не було підстав зберігати арешт, який раніше був накладений на майно ОСОБА_1

Відповідно до правил ст. 52 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець має право накласти арешт на майно боржника лише у разі, якщо у боржника є заборгованість перед стягувачем та в нього відсутні кошти та інші цінності, які були б достатніми для задоволення вимог стягувача.

З постанови державного виконавця Довгополюк В.В. Відділу ДВС Рівненського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження у ВП № 46631694 від 21 травня 2015 року вбачається, що боржник ОСОБА_1 працює у ТОВ „ТРОЯНДА-М" м. Рівне, має щомісячні доходи у вигляді заробітної плати, заборгованості зі сплати аліментів не має, аліменти сплачені по червень 2015 року (а. с. 3).

Це означає, що боржник виконує свої аліментні обов'язки відповідно до рішення суду.

Частиною 1 ст. 383 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції пропущений ОСОБА_1 строк звернення до суду поновив йому обґрунтовано.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що місцевий суд ухвалив судове рішення у даній справі з додержанням норм матеріального і процесуального права. Тому підстав для його скасування та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 9 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: