Справа №173/2092/15-ц
Провадження №2/173/63/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», реєстраційна служба Верхньодніпровського районного управління юстиції, управління держгеокадастру у Верхньодніпровському районі про розподіл спільного майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1, з позовом про розподіл спільного майна подружжя до відповідача ОСОБА_1 Л,М., треті особи, що не заявляють самостійних вимог: комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації», реєстраційна служба Верхньодніпровського районного управління юстиції, управління держгеокадастру у Верхньодніпровському районі, згідно якого просить здійснити поділ спільного майна подружжя в натурі, а саме житлового будинку з господарськими спорудами по пров. Сахарова, 4/2 в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області, виділивши йому та ОСОБА_2М,. приміщення, зазначені в прохальній частині позовної заяви, розташовані в житловому будинку з господарськими спорудами по пров. Сахарова, 4/2 в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області, визнавши за кожним із них право власності на ? частину даного будинку з господарськими спорудами та визнати за ними право власності на ? частину присадибної земельної ділянки, розділивши її між ними в натурі посилаючись на наступне: він перебував у шлюбі з відповідачкою з 19.01.1974 року. 10.10.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського РУЮ шлюб між ними було розірвано, про що складений актовий запис за № 39.

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у вересні 1994 року за спільні кошти ним та ОСОБА_2М,. було набуте спірне майно - будинок загальною площею 129.10 кв. м., з господарчими та побутовими спорудами по пров. Сахарова 4/2 в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області, який знаходиться на земельній ділянці загальною площе 0.1 га. Вказаний будинок є об'єктом їх з відповідачкою спільної сумісної власності.

Наразі він з відповідачкою проживає в даному будинку, проте після розірвання шлюбу за його пропозицією про його поділ згоди щодо виділення йому частки спірного майна, яка знаходиться на першому поверсі в добровільному порядку між ними досягнуто не було. Разом з тим відповідач утримує у себе всі правовстановлюючі документи на спірний будинок та не надає йому їх для ознайомлення.

Той факт, що в добровільному порядку вони з відповідачкою не можуть розділити домоволодіння та присадибну земельну ділянку як спільну сумісну власність подружжя і стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їй задовольнити. Давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також позивач пояснив, що перебуваючи у шлюбі вони з відповідачкою купили недобудований будинок за сумісні кошти. Даний будинок вони добудували на даний час це великий двоповерховий будинок. Добудова будинку також здійснювалась за їх спільні кошти. Чи введений їх будинок в експлуатацію йому невідомо. Так як всі документи знаходяться у відповідачки і вона їх йому не надає. Після розірвання шлюбу відповідач створює йому перешкоди у користування будинку в зв'язку з чим виникла потреба у розподілі даного будинку та земельної ділянки між ним та відповідачкою. Щоб кожен з них знав яка частина кому належить та користувався нею. Також він просить виділити належну йому частину в домоволодінні на першому поверсі, так як він є особою похилого віку та має слабке здоров'я тому йому важко підніматись на другий поверх та користуватись житловими приміщеннями, що знаходяться на другому поверсі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала при цьому відповідач пояснила, що вона працювала в державному банку України. На початку 90-х років банк почав будувати будинки для своїх працівників. В 2000 році банк припинив свою діяльність і працівникам було запропоновано викупити будинки. Між нею та банком було укладено договір купівлі-продажу недобудованого будинку. Частину коштів за будинок вона заплатила відразу. На іншу частину було укладено договір щодо розстрочення платежів, які нею погашались. Даний будинок нею з позивачем був частково добудований. Проте в 2010 році до неї ставились претензії щодо невиплати всієї грошової суми за будинок. І лише за рішенням суду було визнано її право на будинок. Вважає даний будинок своєю власністю. Так як даний будинок був придбаний саме нею, як працівником банку. Нею сплачувались кошти за даний будинок. Добудова будинку в основному здійснювалась за її рахунок. Так як позивач вів не зовсім правильний спосіб життя. На даний час будинок не введений в експлуатацію. І вона вважає, що він навіть не зовсім добудований. При цьому якщо і задовольняти вимоги відповідача. То вона вважає, що виділяти лише йому приміщення на першому поверсі є неможливим. Так як там розташовані опалювальні прибори і вона не матиме до них доступу. А позивач керуючись лише своїми бажаннями та спонуканнями може в будь-який момент вимкнути опалення, що неодноразово робив, залишаючи її та її малолітніх онуків без тепла. На даний час відповідач займає велику кімнату на другому поверсі, його ніхто звідти не виганяє. Крім того поручє санвузол, тому права позивача ніяким чином не порушуються

Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 19.01.1974 року по 10.10.2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що сторонами не заперечується та підтверджується свідоцтвами про укладення та про розірвання шлюбу.

Відповідно до договору купівлі продажу від 20.12.1998 року встановлено, що акціонерний комерційний агропромисловий банк «Україна» продав, а ОСОБА_2М,. купила житловий будинок незакінчений будівництвом, що знаходиться в м. Верхньодніпровську про пров. Сахарова, 4/2 Дніпропетровської області. Готовність незакінченого будівництвом будинку складає 79%. Умовами договору також передалось, що частина вартості будинку розстрочується до сплати.

Позивачкою також надані банківські чеки, виписка по банківському рахунку, а також договір купівлі-продажу між гр. ОСОБА_3, та ОСОБА_4В,. житлового будинку, стосовно якого позивачка пояснила, що у неї та позивача не було потрібних коштів для оплати за будинок і тому її мати змушена буда продати будинок та дала їм кошти для оплати його вартості.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку доходу.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так як незакінчений будівництвом будинок, розташований по пров. Сахарова, 4/ 2 був придбаний в період перебування сторін у шлюбі, суд вважає, що у подружжя ОСОБА_2 виникло право спільної сумісної власності на даний будинок.

При цьому посилання відповідача на те, що саме з нею було укладено договір купівлі продажу та вона оплачувала вартість будинку, тому саме вона є власником цього будинку, суд вважає безпідставними, так як незакінчений будівництвом будинок придбаний в період шлюбу. Сторони працювали мали спільний бюджет, так як інше сторонами не доведено. Тому незакінчений будівництвом будинок є їх спільною сумісною власністю відповідно до норм Сімейного кодексу України. Факт, що кошти отримані від продажу будинку матері відповідачки пішли на оплату спірного буднику ніякими доказами не підтверджені. При цьому мати відповідачки, самостійних вимог на спірний будинок до суду не заявила.

Згідно ч. 1 ст. 68. СК України - Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Позивач просить в порядку розподілу домоволодіння, розташованого по пров. Сахарова, 4/2 в м. Верхньодніпровську визнати за ним та відповідачкою право власності на 1/2 частину будинку з господарськими спорудами та присадибної земельної ділянки та виділити йому та відповідачці в натрі належну кожному з них частину домоволодіння.

Судом встановлено, що після придбання незавершеного будівництвом будинку сторони проводили будівельні роботи по його добудові, що сторонами не заперечується.

Проте сторонами не надано суду доказів того, що спірний будинок на даний час є завершеним будівництвом та введений в експлуатацію. Натомість з пояснень сторін встановлено, що сторони будинок в експлуатацію не вводили, технічну документацію на нього не виготовляли. На пропозицію суду ввести будинок в експлуатацію, визначити відсоток його готовності та вартість будинку сторони відповіли відмовою. Таким чином суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позовних вимог щодо розподілу спірного домоволодіння як спільної сумісної власності подружжя, так як на час розгляду справи невизначеним є предмет розподілу спільного майна подружжя.

Крім того відповідачем наданий державний акт на право приватної власності на присадибну земельну ділянку, розташовано по пров. Сахарова, 4/2 в м. Верхньодніпровську. Згідно я кого ОСОБА_2М,. є власником даної земельної ділянки, що відповідно до пп. 5 ч. 1 ст. 57 СК України є її особистою власністю

Так як згідно ч. 5 п. 1 ст. 57 СК України - Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Виходячи із вище викладеного суд вважає за потрібне в задоволенні позовних вимог відмовити в повному об'ємі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України так як задоволенні позовних вимог позивачеві відмовлено, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за рахунок відповідача відшкодуванню не підлягають та покладаються на позивача

На основі ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, керуючись ст. 10, 60,88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 права власності на ? частину домоволодіння розташованого за адресою пров. Сахарова, 4/2 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області як спільного майна подружжя, розподіл в натрі домоволодіння та земельної ділянки, розташованого за адресою пров. Сахарова, 4/2 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн., 20 коп., покласти на позивача ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд. Особи, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така не подавалась. У випадку подання апеляційної скарги, рішення суду набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо рішення не було скасоване не або змінене.

Суддя Петрюк Т.М.