Ухвала

іменем україни

16 травня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ КасьянО.П., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду позовом, у якому просила визнати її заяву про надання згоди на укладання чоловіком договору іпотеки та сам договір іпотеки недійсними.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, який у 2004 році тяжко захворів та його лікування вимагало значних фінансових витрат. З метою отримання більшого прибутку, необхідного на лікування, ТОВ «Полібудсервіс плюс», директором якого був її чоловік, було отримано кредит на придбання будівельного обладнання.

Враховуючи тяжкий стан чоловіка, ОСОБА_2 01 лютого 2008 року підписала згоду на передачу в іпотеку чоловіком придбаної ними у шлюбі квартиру АДРЕСА_1. 13 квітня 2010 року чоловік помер.

Вважає, що згоду на укладання чоловіком договору іпотеки підписано нею під впливом тяжкої для неї обставини.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Заяву ОСОБА_2 від 01 лютого 2008 року про надання згоди на укладення ОСОБА_3 договору іпотеки визнано недійсною.

Вирішено питаним щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року доповнено резолютивну частину заочного рішення від 23 листопада 2015 року наступними абзацами: «Позов ОСОБА_2 задоволено частково.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору іпотеки від 01 лютого 2088 року, укладеного між АБ «Таврика» та ОСОБА_3 відмовлено».

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18 квітня 2016 року заочне рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року в частині задоволення позову про визнання заяви про надання згоди на передачу квартири в іпотеку та стягнення судового збору скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів того, що заява про надання згоди на укладання її чоловіком договору іпотеки та сам договір іпотеки підписаний нею під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Згідно з п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика» про визнання правочину недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.П. Касьян