Номер провадження: 22-ц/785/3202/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

ОСОБА_2,

при секретарі Фабіжевській Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У листопаді 2014 року позивач ТОВ «Кей-Колект» (уточнюючи свої позовні вимоги) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1516605,75 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого остання отримала споживчий кредит в сумі 55000 доларів США, строком до 30.11.2016 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 12,3 % на рік за користування ним.

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань 30.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 69022.

ОСОБА_3 належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 06.02.2015 року у неї виникла заборгованість в сумі 1516605,75 грн..

12.12.2011 року між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей- Колект» було укладено Договір Факторингу № 1, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги до боржника.

Таким чином, представник позивача посилаючись на умови договору, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом в розмірі 1516605,75 грн..

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором № 0 від 30.11.2006 року у сумі 405563,37 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кей-Колект» судовий збір у сумі по 1827 грн. з кожної.

Відстрочено виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2015 року по справі за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором на два роки.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» частково, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення Договору Факторингу № 1 від 12.12.2011 року, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги до боржника ОСОБА_3, сума боргу ОСОБА_3 становила 405562,37 грн., а оскільки у ТОВ «Кей-Колект» відсутня ліцензія на обслуговування кредитів, виданих в іноземній валюті та нарахування відсотків та штрафних санкцій, то позовні вимоги щодо стягнення боргу у розмірі 65567,13 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом, встановленому НБУ на день ухвалення рішення, не підлягають задоволенню. Крім того, суд відстрочив виконання рішення на два роки.

Однак колегія суддів повністю не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 30.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала споживчий кредит у сумі 55000 доларів США, строком до 30.11.2016 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 12,3 % на рік за користування ним (а.с.7-11).

30.11.2006 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, відповідно до якого остання взяла на себе зобовязання у повному обсязі відповідати за виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору (а.с.19).

12.12.2011 року між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір Факторингу № 1, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» своє право грошової вимоги до боржника (а.с.24-28).

Відповідно до виписки з додатку № 1 до зазначеного Договору Факторингу, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 30.11.2006 року складає 405562,37 грн.. (а.с.23).

З довідки розрахунку заборгованості ТОВ «Кей-Колект» від 14.10.2014 року, станом на 12.12.2011 року (дата відступлення права вимоги ПАТ «УкрСиббанк» ТОВ «Кей-Колект») заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 30.11.2006 року складає у розмірі 50759,38 доларів США, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 46864,64 доларів США, заборгованість по відсоткам у розмірі 3894,74 доларів США (а.с.22).

З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2014 року ТОВ «Кей-Колект» на адресу ОСОБА_3 направило лист-вимогу про виконання взятих на себе зобовязань (а.с.29), який був залишений без виконання.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Кей-Колект» зазначило, що ОСОБА_3 належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором, тому станом на 06.02.2015 року виникла заборгованість у сумі 65567,13 доларів США, що по курсу НБУ України станом на 06.02.2015 року (1 долар США - 23,1306 грн.) становить 1516605,75 грн., в тому числі:

- заборгованість по основній сумі кредиту у сумі 46855,97 доларів США 97, що еквівалентно 1083805,76 грн..;

- прострочена заборгованість за відсотками 18711,16 доларів США, що еквівалентно 432799,98 грн., яку позивач просив стягнути у повному обсязі.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України.

Відповідно до положень 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно зі ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; довірче управління фінансовими активами; діяльність з обміну валют; залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; фінансовий лізинг; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання гарантій та поручительств; переказ коштів; послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; факторинг; адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Як правильно було зазначено судом першої інстанції, ТОВ «Кей-Колект» як факторингова компанія не має право нараховувати та стягувати відсотки за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки позивач не є кредитною установою, яка надає та обслуговує кредити в іноземній валюті.

Згідно з п.п. 10, 11 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року та відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Зазначена стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483.

Відповідно до п. 1.5. цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» індивідуальною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ «Кей-Колект» не отримувало ані індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій на території України, ані генеральної банківської ліцензії і не являється банківською або кредитною установою, тому вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитом і пені в іноземній валюті є незаконними.

Крім того, виходячи з визначення, яке міститься в Конвенції Міжнародного інституту уніфікації приватного права про міжнародний факторинг (набрала чинності в Україні з 01.07.2007 року), а також з положення статті 5 ЗУ «Про фінансові послуги», факторинговою послугою визнається лише придбання торгівельної дебіторської заборгованості, в той час як покупка банківського кредиту підпадає під визначення діяльності з видачі кредиту, як визначено в розпорядженні Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про затвердження порядку складання та подання звітності кредитними установами до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України» № 6832 від 19 лютого 2007 року.

Таким чином, факторингові компанії вправі придбавати лише торгівельну дебіторську заборгованість, а фінансові кредити можуть набувати тільки належним чином ліцензовані кредитні установи.

У розпорядженні № 231 від 03.04.2009 року Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України встановила перелік операцій з фінансовими активами, які повинні визнаватись факторингом. Нарахування відсотків та штрафних санкцій (пені) за придбаними договорами кредиту не передбачаються в рамках жодної операції з фінансовими активами, які відповідно до цієї постанови можуть вважатися факторингом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки у позивача відсутня відповідна ліцензія на обслуговування кредитів, виданих в іноземній валюті, та нарахування відсотків та штрафних санкцій, то його вимога щодо стягнення з відповідачів суми заборгованості у розмірі 1516605,75 грн. є незаконною, та задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано стягнув з відповідачів суму заборгованості, яка на момент укладання договору факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» становила 405562,37 грн..

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з зазначеними вимогами лише у листопаді 2014 року, у той час коли право вимоги у них виникло після укладання договору факторингу у 2011 році.

Тому колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в цій частині законним та обґрунтованим та таким, що скасуванню не підлягає.

Але колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо відстрочки виконання рішення суду терміном на два роки з наступних підстав.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійно лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони, суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення суду.

Тобто, законом передбачена можливість відстрочення або розстрочення виконання рішення суду після видачі виконавчого документу та на стадії примусового виконання, що не було враховано судом першої інстанції, та призвело до ухвалення незаконного рішення суду в цій частині.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні - в частині відстрочення виконання рішення суду слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року змінити.

В частині відстрочки виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором строком на два роки скасувати, тау задоволенні зазначених вимог відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_5

ОСОБА_2

ОСОБА_6