Справа № 466/213/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

при секретарі с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,-

У С Т А Н О В И В:

04.01.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди в розмірі 45 543,16 грн. - основного боргу, 57 532,31 грн. витрат від інфляції та 3 % річних, 6 537,70 грн. моральної шкоди та судових витрат.

19.03.2016 року позивач уточнила вимоги поданої нею заяви та просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь майнової шкоди в розмірі 47 463, 75 грн. - основного боргу, 68 301, 57 грн. витрат від інфляції та 3 % річних, 6 537,70 грн. моральної шкоди та судових витрат.

Позов мотивовано тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.07.2013 року частково задоволено позов ОСОБА_2, стягнуто з ОСОБА_3 29 033, 25 грн. матеріальної шкоди, у задоволенні решти вимог відмовлено. Вказане рішення Шевченківським районним судом м.Львова, набрало законної сили 10.07.2013 року. 25.07.2013 року Шевченківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист №466/4144/13, 2/466/1862/13, який предявлений ним у Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції. З 30.12.2013 року це виконавче провадження знаходиться у Відділі державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції у Львівській області.

Тим самим рішенням Шевченківським районним судом м.Львова від 10.07.2013, яке набрало законної сили, встановлено факт наявності у ОСОБА_3 перед нею грошового зобовязання. Грошові зобовязання відповідач до цього часу не виконав, в звязку з чим позивач просить суд стягнути з нього: 47 463, 75 грн. - основного боргу, 68 301, 57 грн. витрат від інфляції та 3 % річних, 6 537,70 грн. моральної шкоди та судовий збір.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, скерувавши на адресу суду письмові заперечення в яких просив суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.07.2013 року частково задоволено позов ОСОБА_2, стягнуто з ОСОБА_3 29 033, 25 грн. матеріальної шкоди, у задоволенні решти вимог відмовлено.

Вказане рішення Шевченківського районного суду м.Львова, набрало законної сили 25.07.2013 року.

25.07.2013 року Шевченківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист №466/4144/13, 2/466/1862/13, який предявлений нею у Шевченківський відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції. З 30.12.2013 року це виконавче провадження знаходиться у Відділі державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції у Львівській області.

Оскільки стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа, постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції у Львівській області від 11.06.2015 ВП №41700330, вищевказаний виконавчий лист №466/4144/13, 2/466/1862/13 на підставі п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» був повернутий стягувану (а.с. 10).

Окрім цього судом встановлено, що грошові зобовязання відповідач до цього часу не виконав.

Відповідно до вимог ст. 625 ч.2 ЦК України, на яких позивач ґрунтує свої позовні вимого, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

На думку суду, за змістом ст. 625 ч. 2 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, відкриття виконавчого провадження, його виконання чи його зупинення.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобовязання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, задовольняючи частково позов і стягуючи три проценти річних та інфляційні втрати, суд виходить із того, що боржник не може бути звільнений від передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити частково та стягнути з відповідача з моменту набрання рішенням законної сили, а саме з 10.07.2013 року 23 451,90 грн. інфляційних втрат та 2 395,25 грн. - 3 відсотки річних.

Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, то ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди від 31.03.1995 року № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Оскільки позивачем не наведено підстав та не надано підтвердження, які саме їй заподіяні моральні страждання, а також те, з чого позивач виходила при розрахунку моральної шкоди тому, вимога ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення. За таких обставин суд вважає, що позов і в цій частині не підлягає до задоволення.

Разом з тим, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 1378, 00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 23451,90 грн. інфляційних втрат, 2395,25 грн. - 3 відсотки річних та 1378,00 судового збору, а всього 28225 (двадцять вісім тисяч двісті двадцять пять) гривень 15 коп.

У решті у задовленні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної.

Сддя ОСОБА_4