Справа № 359/8150/15-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/1146/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 23.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Дмитрієвої Л.Д., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Кредит» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Кредит» про захист прав споживачів, повернення валютних коштів з поточного банківського рахунку,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Кредит» про захист прав споживачів і повернення валютних коштів з поточного банківського рахунку, посилаючись на те, що 30 квітня 2015 року між ним та відповідачем було укладено Договір про надання зарплатної платіжної картки та виконання розрахунків за операціями з картками, в звязку з чим відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а також ст.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» він є споживачем послуг банка.

Основним призначенням виданої йому розрахункової картки є перерахування та отримання заробітної плати з ТОВ «Гарантія», де він працює, та яке має з відповідачем відповідний договір про перерахування заробітної плати своїх працівників.

Позивач стверджував, що відповідач всупереч вимогам договору та чинного законодавства України від червня 2015 року припинив видачу йому заробітної плати, чим залишив його та родину без засобів існування. На його вимогу від 07 липня 2015 року про видачу всіх належних йому коштів та закриття рахунку відповідач повідомив, що згідно з ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація, яка на даний час діє в банку, не здійснює задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. При цьому відповідач визнав, що ці обмеження не поширюються на договори банківського рахунку, який вони з відповідачем уклали. Позивач стверджував, що такі дії відповідача порушують умови договору, його майнові права і згідно з витягом по картковому рахунку відповідач зобовязаний повернути йому 1504 грн. 79 коп., але відмовляється це робити.

Позивач також наголошував на тому, що незаконними діями відповідача йому було завдано крім матеріальної також і моральну шкоду, яка полягає в тому, що незаконні дії відповідача змусили його та членів його сімї відмовитися від задоволення своїх звичайних потреб, обмежити себе в поїздках до родичів на відпочинок, викликали сімейні скандали і в них погіршились стосунки з родичами. Спричинену йому незаконними діями відповідача моральну шкоду він оцінив в 1000 грн., враховуючи глибину і тривалість моральних страждань.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача на його користь кошти, які знаходяться на банківському рахунку, заробітну плату в сумі 1504 грн. 79 коп., а також моральну шкоду в сумі 1000 грн. і витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн., а також припинити правовідношення між ним та відповідачем за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 30 квітня 2015 року №ZP_МЕGA-22407.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з ПАТ «ОСОБА_2 Кредит»на користь ОСОБА_5 судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

Також вирішено припинити правовідношення між ОСОБА_3 та ПАТ «ОСОБА_2 Кредит» за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 30 квітня 2015 року №ZP_MEGA-22407.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 квітня 2015 року між відповідачем - ПАТ «ОСОБА_2 Кредит» та позивачем ОСОБА_3 був укладений договір №ZP_MEGA-22407 про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками.

Відповідно до умов пунктів 1.1.1, 1.1.2 ОСОБА_6 відкриває Клієнту картковий рахунок №7001 в національній валюті («Картковий рахунок»), імітує та надає Клієнту платіжну картку тип Maestro Card Debit і ПІН-код до неї.

За змістом п.1.1.4 ОСОБА_6 виконує операції за розрахунками з Карткою згідно з умовами цього ОСОБА_6 і Порядком здійснення розрахунків за допомогою пластикових платіжних карток міжнародних платіжних систем та правил користування картками.

Згідно з наданою позивачем випискою по картковому рахунку №7001 від 07 липня 2015 року на рахунку позивача, тарифна система Мега-Свобода-зарплатна, валюта рахунку UАН, рахувалось 1504 грн. 79 коп.(а.с.11).

З наданої позивачем копії заяви від 07 липня 2015 вбачається, що позивач звернувся до керуючого Бориспільським відділенням ПАТ «ОСОБА_2 Кредит» за місцем відкриття вкладу з метою отримати всі належні йому кошти в сумі 1504 грн. 79 коп., які знаходяться на його особовому рахунку №7001 та закрити рахунок.

Листом від 13 липня 2015 року за №39.3-01/183 відповідач в особі Бориспільського відділення ПАТ «ОСОБА_2 Кредит України» повідомив позивачу про запровадження тимчасової адміністрації у банку, а також розяснено положення ч.5 та 6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і зазначено, що про час та порядок виплат за вищевказаними договорами буде повідомлено додатково на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.3 вказаної статті банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку.

Відповідно до ч.3 вказаної статті банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документу, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

За змістом ч.1 ст.1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Судом також було вірно враховано, що за змістом ч.1 ст.1075 Цивільного кодексу України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

При цьому відповідно до вимог ч.3 вказаної статті залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що вимоги позивача щодо повернення належних йому грошових коштів, які знаходились на рахунку в ПАТ «ОСОБА_2 Кредит», виконані після звернення позивача з даним позовом до суду, що визнано сторонами, а також відповідає інформації, розміщеною на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про те, що у звязку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 28 серпня 2015 року №159 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ОСОБА_2 Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», Фонд від 03 вересня 2015 року розпочинає виплати коштів вкладникам даного банку, а також змісту відповідного оголошення про ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 Кредит», яке було опубліковано в номері 162 (6166) від 03 вересня 2015 газети «Голос України».

Крім того встановлено, що на підставі постанови Правління ОСОБА_2 банку України від 05 червня 2015 року №358 «Про віднесення ПАТ «ОСОБА_2 Кредит»до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 червня 2015 року №114 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ОСОБА_2 Кредит», згідно з яким від 8 червня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Кредит». Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці, а саме, від 8 червня 2015 року до 7 вересня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до вимог п.1 ч.5 ст.36 вказаного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до вимог п.1 ч.6 вказаної статті обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Крім того, ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з метою забезпечення виконання зобовязань банку, передбачених пунктом 1 цієї частини, Фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобовязаннями за рахунок цільової позики Фонду мають розпочатися не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більш як 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Як встановлено в судовому засіданні, така процедура виведення банку з ринку розпочалась з 08.06.2015 року, проте у визначений законом граничний термін, не пізніше 30 робочих днів з дня початку такої процедури, належні позивачу кошти виплачені не були та, як встановлено судом, такі виплати почали здійснюватися Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через банк-агент Фонду ПАТ «Альфа-Банк» в процесі ліквідаційної процедури ПАТ «ОСОБА_2 Кредит» з 03 вересня 2015 року, про що є відповідне повідомлення на офіційному сайті Фонду та опубліковане оголошення в номері 162 (6166) від 03.09.2015 року в газеті «Голос України».

Судом встановлено, що відмова представника позивача від позовних вимог в частині стягнення належних позивачу грошових коштів, які перебували на рахунку в ПАТ «ОСОБА_2 Кредит», обґрунтована задоволенням вимог позивача в процесі ліквідаційної процедури банку.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вимога про припинення правовідношення за договором про надання заробітної платіжної картки на виконання розрахунків за операціями з картками від 30 квітня 2015 року №ZP_MEGA-22407, заявлена позивачем у відповідності до вимог ст.16 ЦК України та ч.1 ст.1075 ЦК України у звязку з невиконанням боржником своїх обовязків та є належним способом захисту його прав, оскільки вищезазначена заява позивача про закриття рахунку, відкритого на підставі укладеного між ним та відповідачем договору, відповідачем задоволена не була, що вбачається зі змісту направленого відповідачем листа від 13.07.2015 року за №39.3-01/183.

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відкритий на імя позивача рахунок в ПАТ «ОСОБА_2 Кредит» закритий, а договір банківського рахунка на вимогу позивача розірваний, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття.

Відповідно до вимог ч.1 ст.89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн. за договором про надання правової допомоги від 05 серпня 2015 року, укладеного позивачем та адвокатом ОСОБА_7, що приймав участь у розгляді справи.

Розмір витрат підтверджується наданою адвокатом довідкою про фактичну оплату йому позивачем 1000 грн. (а.с.13), а також актом приймання-передачі виконаних робіт від 11 листопада 2015 року (а.с.47) та відповідає порядку нарахування граничного розміру компенсації таких витрат, встановленому ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а також розміру мінімальної заробітної плати, встановленому ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Суд також прийшов до вірного висновку, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки це не було передбачено укладеним сторонами договором, та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, що регулює відповідні правовідносини, а також Закону України «Про захист прав споживачів», який не передбачає можливості відшкодування моральної шкоди, яка не повязана із заподіянням шкоди здоровю або життю споживача.

Крім того, будь-яких належних і допустимих доказів, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Кредит» відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Дмитрієва Л.Д.

ОСОБА_8