Провадження №: 2/752/612/16
02.06.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.
за участі секретаря судового засідання Лебедєва В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення,
03.11.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_2
В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що вона є власником особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1. Крім неї у зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання її ж дітей - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_2 Більше трьох років відповідач ОСОБА_2 чинить насильство над нею та її дітьми - дочкою ОСОБА_3 і молодшим сином ОСОБА_4, постійно змінює замки на вхідних дверях, які ведуть до квартири, виганяє їх із квартири, при цьому завдає тілесних ушкоджень. З підстав нанесення їй тілесних ушкоджень вироком Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 притягнутий до відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України. Станом на 27.10.2015 року відповідач ОСОБА_2 здає квартиру АДРЕСА_1 в оренду та постійно заливає її водою, щоб навмисно залити сусідів з квартири АДРЕСА_2, які скаржаться на нього правоохоронним органам та голові ОСББ «Горького-156» з приводу того, що він після 24:00 год. вмикає гучно музику. Здаючи зазначену квартиру в оренду, відповідач не сплачує квартирну плату та отримані житлово-комунальні послуги. Також стверджувала, що з приводу неправомірної поведінки відповідача ОСОБА_2 щодо неї та інших її дітей - дочки ОСОБА_3 та молодшого сина ОСОБА_4, використання спірного житлового приміщення не за призначенням, систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі, вона зверталася до правоохоронних органів у 2014 році - 06 та 08.10., 02.09., 27.02., 11.04., 29.03.; у 2005 році зверталася - 08.06., 15.05., 25.06., 22.07. Крім того, позивач посилалася, що з приводу неправомірної поведінки відповідача ОСОБА_2 до правоохоронних органів звертався її молодший син ОСОБА_4 - 03.01., 10.01. 2014 року, сусідка ОСОБА_5 07. та 08.05.2014 року. Зазначені звернення були предметом перевірки за результатами яких ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП та надавалися рекомендації звернутися до суду, оскільки відносини, що склалися між ними мають цивільно-правовий характер. Всі вжиті правоохоронними органами заходи впливу щодо ОСОБА_2 не призвели до позитивного результату, останній продовжує чинити їй та її ж дітям перешкоди у проживанні в квартирі, оскільки не дотримується тиші, змінює замки на вхідних дверях до квартири, використовує квартиру не за призначенням, не сплачує квартирну плату та отримані житлово-комунальні послуги, ображає їх, завдає тілесних ушкоджень. Стверджувала, що зазначені обставини є підставою для виселення ОСОБА_2 із спірної квартири за правилами ст. 116 ЖК України без надання іншого житлового приміщення. Також ОСОБА_1 послалася на те, що Голосіївський районний суд м. Києва попереджав ОСОБА_2 про недопущення порушень правил співжиття та антигромадської поведінки щодо мешканців квартири АДРЕСА_1, що також є безрезультатним у зв»язку з чим просила задовольнити заявлені нею позовні вимоги.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстрації за адресою - АДРЕСА_1 з зазначених у позовній заяві підстав підтримала, просила задовольнити у повному обсязі, надала суду відповіді правоохоронних органів, що її заяви щодо протиправної поведінки ОСОБА_2 розглянуті, з них вбачається, що між ними склалися відносини, які мають цивільно-правовий характер для вирішення яких їй необхідно звернутися до суду. Позивач також підтвердила, що наданий нею на підтвердження обставин, які є підставами для позову вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2014 року, яким було засуджено ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 125 КК України не набрав законної сили, кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду.
Третя особа ОСОБА_3 підтримала заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення з тих підстав, що останній створює умови неможливі для спільного з ним проживання у квартирі, що перебуває у їх спільному користуванні, оскільки постійно ініціює сварки, виганяє їх із квартири, застосовуючи фізичну силу. З позовом про її вселення до квартири АДРЕСА_1 не зверталася.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з»явився повторно, судові виклики надіслані за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку його місця проживання повернуто до суду з відміткою відділу зв»язку про закінчення строку зберігання.
Третя особа ОСОБА_4, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено у судовому засіданні позивачем ОСОБА_1, однак у судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив.
З огляду на викладене, врахувавши думку позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3, суд визнав за можливе завершувати судовий розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до правил статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги, а правилами ст. 10 цього ж Кодексу визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За даними довідки по формі № 3, виданої 22.04.2014 року ОСББ «МЖК Горького 165» ОСОБА_2, він дійсно зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1. Власником особового рахунку цієї житлової площі є ОСОБА_1. На цій житловій площі проживають та зареєстровані - наймач ОСОБА_1, дочка ОСОБА_3, син ОСОБА_2, син ОСОБА_4 (а.с.23).
Звертаючись в суд з позовом про виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення з підстав неможливості спільного проживання, позивач стверджувала, що вона та її діти ОСОБА_3, ОСОБА_4 позбавлені можливості проживати у квартирі АДРЕСА_1 з тих підстав, що відповідач ОСОБА_2 чинить їм перешкоди у цьому, зокрема - влаштовує сварки, чинить щодо них фізичне насильство, не дотримується тиші в квартирі і в нічні години доби голосно вмикає музику, квартиру здає в оренду, змінює замки на вхідних дверях до квартири, ключі від яких їм не надає. З приводу недопущення в подальшому порушень правил співжиття та антигромадської поведінки щодо них ОСОБА_2 був попереджений рішенням суду від 09.10.2015 року, яке набрало законної сили 03.11.2015 року.
Як видно зі змісту позовної заяви ОСОБА_2, підтриманої останньою у судовому засіданні до початку судового розгляду справи, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог послалася на обставини, що мали місце до 09.10.2015 року та безпосередньо 09.10.2015 року, що стосується попередження ОСОБА_2 про недопущення правил співжиття та антигромадської поведінки щодо мешканців квартири АДРЕСА_1, що може призвести до його виселення.
Відповідно до правил ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, член його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися без результатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Правилами ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Як видно зі змісту рішення Голосіївського районного суду м. Києва, ухваленого 09.10.2015 року за результатами розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа голова ОСББ «МЖК Горького-165» про виселення без надання іншого житлового приміщення, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалася надто конфліктна ситуація, часто між ними виникають чвари та скандали, з приводу чого неодноразово були здійснені виклики міліції та звернення до правоохоронних органів. Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 має у власності двокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , однак проживати там не бажає. На думку допитаного у судовому засіданні голови ОСББ «МЖК Горького 165», причиною конфлікту між матір»ю та сином може бути недостатність уваги та теплоти почуттів матері до дитини, що породило таку ворожнечість з обох боків.
При вирішенні 09.10.2015 року позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення суд на виконання рекомендацій Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, викладених у пункті 17 попередив ОСОБА_2 про недопущення в подальшому порушень правил співжиття та антигромадської поведінки щодо мешканців квартири АДРЕСА_1, що може призвести до його виселення (а.с.169-172).
Судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення відбувся за участі відповідача ОСОБА_2 Ухвалене судом 09.10.2015 року рішення набрало законної сили 03.11.2015 року.
Позивач ОСОБА_1 стверджувала, що відповідач ОСОБА_2 ознайомлений зі змістом рішення суду від 09.10.2015 року, яким його попереджено про недопущення порушення правил співжиття та антигромадської поведінки, однак належних доказів на підтвердження зазначеної обставини суду не надано.
На підтвердження вчинення позивачу перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням відповідачем ОСОБА_2 суду надано листи управління поліції за заявами ОСОБА_1 від 19.11. та 26.11., 24.12.2015 року, 02.02., 03.03., 14.03.2016 рок відповідно до змісту яких за результатами їх перевірки зроблено висновок про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цивільно-правових відносин з приводу яких необхідно звернутися до суду (а.с.115, 117, 118, 119, 140).
За даними наданої суду позивачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії КИ №008566 від 22.03.2016 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП не встановлено дані про посаду, найменування органу, звання, прізвище, ім»я та по батькові особи, яка її винесла, а також пояснень ОСОБА_2 щодо правопорушення з приводу якого його притягнуто до відповідальності (а.с.162-163).
Наразі зазначені докази не можуть бути підставою для висновку суду, що ОСОБА_2 з моменту набрання рішенням суду від 09.10.2015 року законної сили та на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про його виселення, а також на час, коли суд приступив до розгляду справи по суті, а саме 12.05.2016 року продовжував чинити позивачу перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням.
Крім того, проаналізувавши пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які пояснювали суду, що ОСОБА_2 останнім часом поводить себе неадекватно, погрожує сусідам, слухає гучно музику. Як поводить себе ОСОБА_2 дома свідкам не відомо, оскільки вони ніколи не були у спірній квартирі. Свідок ОСОБА_9, який спілкувався з ОСОБА_2 з дитинства повідомив суду, що в підлітковому віці останній поводив себе адекватно, його поведінка змінилася внаслідок сімейних проблем. Також свідок ОСОБА_9 повідомив суду, що квартира АДРЕСА_1 де проживає позивач ОСОБА_1 та її діти здавалася під гуртожиток самою ОСОБА_1, а потім і ОСОБА_2, а приблизно рік назад з квартири виносили біля 18-20 ліжок. На думку свідка ОСОБА_2 потребує обстеження у лікаря психіатра, та вирішення проблеми його проживання.
У зв»язку з отриманими судом поясненнями свідків, позивач ОСОБА_1 повідомила суду, що поведінка її сина ОСОБА_2 з дванадцятирічного віку була неадекватною.
З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення, які подані позивачем на вирішення судом 03.11.2015 року, одразу ж після набрання законної сили рішенням суду від 09.10.2015 року, яким відповідача попереджено, про недопущення в подальшому порушень правил співжиття та антигромадської поведінки щодо мешканців квартири АДРЕСА_1, що може призвести до його виселення, а також встановлені у судовому засіданні обставини неадекватної поведінки відповідача протягом тривалого періоду часу, суд приходить до висновку, що заявлений позов є передчасним, задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 116 ЖК УРСР, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 88, 208, 213-215, 218 ЦПК, суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без надання іншого житлового приміщення, залишити без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, наведеному вище. У цьому разі строк, на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Плахотнюк К.Г.