У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Луспеник Д.Д., розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 9 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу Бєднова НаталяВіталіївна, Мелітопольський міський відділ державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько -ОСОБА_5 Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку, яка належала йому на праві власності, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, остання стала власником житлового будинку за вказаною адресою.

Зазначала, що згідно з рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року, що набрало законної сили, за ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року. Указувала, що вказаним судовим рішенням між ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, фактично укладено правочин стосовно зазначеної земельної ділянки.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2, просила визнати правочин, укладений рішенням суду 20 листопада 2012 року між ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_3, недійсним.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 9 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого передбаченого ст. 325 ЦПК України. Разом з тим у касаційній скарзі заявником заявлено клопотання про поновлення цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

Частиною 2 ст. 325 ЦПК України передбачено, що у разі пропущення строку, вставленого частиною першої цієї статті, з причин визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка її подала, може поновити цей строк.

Строк на касаційне оскарження підлягає поновленню, оскільки причини його пропуску є поважними.

Проте у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності зазначених судових рішень.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що право власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку виникло не на підставі правочину, а на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року, що набрало законної сили.

Отже, чинним законодавством не передбачено можливості оскарження рішення суду як правочину, оскільки у цьому разі існують інші правові механізми оскарження судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 9 лютого 2016 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу Бєднова Наталя Віталіївна, Мелітопольський міський відділ державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 9 лютого 2016 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ Д.Д. Луспеник