Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 274/4056/16-ц
Провадження №2/0274/1572/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2016 р. Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого -судді Хавронюк О. Л. з участю секретаря - Лободи В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Лізінгова компанія "Ваш авто" про визнання договору фінансового лізингу недійсним

В С Т А Н О В И В:

Згідно позову ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір від 12.04.2016 року, укладений між ним і відповідачем,стягнути на його користь 79000 грн. ,сплачених як авансовий платіж. Вказує, що між ним і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу , предметом якого автомобіль Renault Trafic Combi 1.2 HI SA6 вартістю 425 000 грн. Вважає, що договір фінансового лізингу суперечить діючому законодавству та порушує його права як споживача. Згідно домовленості він сплатив відповідачу авансовий платіж 79000 грн, а після отримання автомобіля мав сплатити решту - 346 000 грн., проте автомобіль в обумовлений строк він так і не отримав , його вимоги про повернення коштів залишені без реагування. Позивач вказує , що в договорі повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Має місце право змінювати в односторонньому порядку умови лише одному учаснику відносин ,що призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору, а тому зазначені положення в розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливими. Також зазначає, що згідно п.4 ч.1 ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Також позивач вважає, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу в порушення вимог передбачених ст. 799 ЦК України нотаріально не посвідчений.

В судове засідання 5.12.2016 року сторони не з"явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, що не суперечить ч.2 ст.158 ЦПК України.При розгляді справи позивач, представник позивача просили позов задоволити.Позивач вказував, що на назву договору він не зернув увагу, згідно домовленостей мав місце договір купівлі-продажу. Представник вказала, що звернення позивача до правоохоронних органів результатів не дали, сплачені ним грошові кошти не повернуті до цього часу.

В письмових запереченнях представник відповідача вказує ,що договір був укладений відповідно до норм чинного законодавства ,інформація про послуги була надана своєчасно та в повному об"ємі .Позивач не конкретизує які саме положення договору є несправедливими , форма договору не була порушена ,відповідач мав право надавати фінансові послуги.

Суд, дослідивши наявні в справі докази, вислухавши пояснення свідка , прийшов до висновку про задоволення позову вихрдячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12.04.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №004299 з двома додатками до нього, за умовами якого ТОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» зобовязалося придбати у власність предмет лізингу у вигляді автомобіля Renault Trafic Combi 1.2 HI SA6 , вартістю 30327,48 доларів США, що еквівалентно 782 449 грн., та передати його у користування позивачу (лізингоодержувачу), який, у свою чергу, зобовязався сплачувати у встановлений термін і у повному обсязі певні лізингові та інші платежі відповідно до умов договору(а.с.6-13).

Згідно з п.4.1 цього договору та додатком № 1 до нього лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів за умови виконання лізингоодержувачем вимог даного договору та із врахуванням строків можливої затримки поставки предмета лізингу згідно з п.1.7 договору, а саме: з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу в розмірі 10% вартості предмета лізингу; авансового платежу в розмірі 50% вартості автомобіля; комісії за передачу предмета лізингу в розмірі 3% від його вартості, у разі наявності; оплатити різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4 ст.9 даного договору, або різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6 ст.9 даного договору (п.п.1.7, 4.1, 9.4, 9.6, 9.8).

Пунктом 10.3 договору передбачено, що на момент його укладення попередній розмір щомісячного лізингового платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 472,14 доларів США, згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату укладення даного договору, що відповідно становить 12181,21 грн. у гривневому еквіваленті на дату укладення цього договору згідно обмінного курсу долара США до української гривні. У випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було

Позивач сплатив 12.04.2016 року авансовий платіж в сумі 79000 грн. , що підтверджується банківською квитанцією (а.с.14-15).

Згідно пункту 1.7 договору автомобіль передається у користування позивача 3 не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу

Пунктом 8.2 договору фінансового лізингу передбачено, що укладаючи даний договір сторони погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору за цим договором становить в гривневому еквіваленті вартості предмета лізингу 782449 грн. з ПДВ.

Про аналогічне щодо ціни предмета договору йдеться і в додатку № 1 до договору, підписаного сторонами, розмір авансового платежу . розраховувався в залежності від узгодженої сторонами ціни предмета договору .

Відповідно до п.2.2 вказаного договору, строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за додатком № 3 до цього договору, якщо інше не передбачено умовами даного договору.

Згідно п.4.3 договору разом з підписаним актом приймання-передачі лізингодавець передає лізингоодержувачу графік сплати лізингових платежів (план відшкодування або додаток № 3 до даного договору), який сторони зобовязані підписати до моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу.

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Крім того, поняття лізингу визначене і у ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за яким фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). В той же час, п.3 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Згідно ч.1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або у повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»- при вирішенні справ суди мають виходити насамперед із положень Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає і механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» - лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно пояснень самого позивача,що стверджені його письмовими зверненнями до відповідача,правоохоронних органів про укладення договору купівлі-продажу , підстави повернення сплачених ним коштів (а.с.25-27),поясненнями свідка ОСОБА_2 , він був введений в оману менеджером відповідача щодо призначення платежу -він вважав його сплатою вартості придбання автомобіля, що дає підстави суду прийти до висновку ,що мала місце нечесна підприємницька практика.Так, згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 вказаного Закону, а саме умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.Відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем за його послуги у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства.

Конституційний Суд України у рішенні від 10.11.2011 року №15-рп/2011, справа № 1-26/2011 виходив також з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим, споживачу, як правило об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть внаслідок введення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги.

Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів (п. 3.2. Рішення). Зміст спірного договору фінансового лізингу укладеного між сторонами свідчить про те, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг», положення ст.ст. 806, 808 ЦК України, виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предметаа лізингу та передачі цієї речі належної якості, в той же час розширені права лізингодавця.

Так, п.12.1 зазначеного договору передбачено, що лізингоодержувач який не сплатив лізингові платежі та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір за власним бажанням надіславши відповідну письмову заяву. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.Таким чином, відповідач в договорі надав собі можливість не повертати кошти, сплачені споживачем за його послуги у разі розірвання договору останнім. Однак, при розірванні договору лізингодавцем ніяких санкцій не передбачено, що приводить до дисбалансу договірних умов та порушує норми законодавства.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк, не менше одного року, за встановлену плату (лізингові платежі).

За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Оскільки договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, а згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, а за участю фізичної особи ще й підлягає нотаріальному посвідченню, тому у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до вимог передбачених ч.1 ст.220 ЦК України.

Договір фінансового лізингу між сторонами від 12.04.2016 року нотаріально не посвідчений.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Зазначені правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України № 6-2766цс15 від 16.12.2015 року та № 6-330цс16 від 8 червня 2016 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів.

В той же час, як встановлено судом у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, а тому правочин укладений між сторонами є недійсним і з підстав передбачених ч.1 ст.227 ЦК України.

Оскільки умови укладеного між сторонами договору фінансового лізингу є несправедливими, договір укладений відповідачем без відповідної ліцензії та нотаріально не посвідчений, є недійсним, то сплачена позивачем сума 79000 грн. підлягає поверненню на його користь.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати(судовий збі із вимог майнового характеру - 790 грн, із вимог немайнового характеру-551,2 грн) суд стягує з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.10,11,60, 88, 212-215 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 хадоволити повністю.Визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 004299 від 12 квітня 2016 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія "Ваш Авто».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 79000 грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» судовий збір на користь держави в сумі 1341,2 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя :