Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц/778/2497/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», ОСОБА_4 про визнання поруки, яка виникла із договору поруки № 34.5/АА-00012.08.2 від 20.06.2008 року такою, що припинена, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАИТ «Родовід Банк», ОСОБА_4 про визнання поруки, яка виникла із договору поруки № 34.5/АА-00012.08.2 від 20.06.2008 року такою, що припинена.

В позові зазначала, що20 червня 2008 року між ПАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №34.5/АА-00012.08.2. Відповідно до умов вказаного договору, вона зобов'язувалася солідарно і в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ОСОБА_4 на умовах укладеного ним кредитного договору №34.5/АА-00012.08.2 від 20.06.2008 року. договором поруки, а саме п 1.3 передбачено, що поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

При підписанні договору поруки вона була ознайомлена з текстом кредитного договору у його редакції від 20.06.2008 року і в тому разі з п.4.2 цього документа.

У зв'язку з тим, що зміст цих пунктів в редакції кредитного договору від 20.06.2008 року цілком її влаштовував, то вона й дала згоду на його підписання.

25.01.2011 року, ПАТ «Родовід Банк» разом з ОСОБА_4 підписали додаткову угоду №3 до кредитного договору, де виклали вказані вище пункти цього договору у іншій редакції, а саме: п.4.2 з таким текстом:" Проценти за користування кредитами нараховуються банком щомісяця, в останній робочий день місяця та в день повного погашення кредитів позичальником за цим договором". а п.4.4. з таким: "У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами у строк, встановлений у пункті 1.1 цього договору нарахування процентів за користування кредитами здійснюється до моменту повного погашення кредитів позичальником за цим договором ".

Про існування цієї додаткової угоди №3, яка була укладена між відповідачами ще у січні 2011 року, вона дізналася лише у середині поточного року. Через вказану додаткову угоду до кредитного договору були внесені істотні зміни, а саме: був змінений строк нарахування процентів за користування кредитами до моменту повного погашення кредитів позичальником.

Таким чином відбулось збільшення розміру грошових зобов'язань ОСОБА_4 перед кредитором, отже і грошові зобов'язання позивача та обсяг її відповідальності збільшились без її згоди.

Проте, така дія щодо внесення змін до умов кредитного договору є порушенням з боку ПАТ «Родовід банк» норм чинного законодавства та прав позивача.

Первинними умовами кредитного договору при вчинені правочину, було чітко встановлено розмір зобов'язання як ОСОБА_4 так і позивача, саме під ці, та тільки під ці, чітко визначені у кредитному договорі розміри частини кредиту, що підлягає поверненню у відповідний термін, тобто щомісячні виплати по процентах та розмір сукупної суми виплат по процентах, позивач надала свою згоду на поруку.

Проте, відповідач порушив приписи чинного законодавства, підвищивши розмір частини зобов'язань без згоди на те позивача, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності ОСОБА_3

З моменту укладання між відповідачами змін до кредитного договору істотно збільшилися зобов'язання позивача, що порушує відношення майнових інтересів сторін та позбавляє її як позивача того, на що вона розраховувала при укладенні договору - на виконання обов'язків по договору поруки, які значно перевищують розмір видатків, на які було розраховано під час його укладення.

Крім того, п.3.1.1. кредитного договору встановлено, що зобов'язання сплачувати кредит виникає щомісячно до 10 числа кожного календарного місяця. Тобто у даному випадку вказано термін (а не строк) виконання зобов'язання.

Як вже було відзначено раніше, поняття "Строк" розкрито в статті 252 ЦК України. Відповідно до цієї статті строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

В той же час поняття "Термін" визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Оскільки строк виконання зобов'язання встановлено щомісячно, то, відповідно, і порушення зобов'язання почалося саме із січня 2009 року (як видно із розрахунку заборгованості) і тому вимога про погашення заборгованості мала бути надіслана в межах шестимісячного строку, однак цього кредитором зроблено не було.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

В той же час, коли порука сама по собі припинилася на підставі закону, але кредитор не визнає або заперечує цей факт, поручитель може звернутися до суду і суд у цьому випадку на підставі п.1 ст. 16 ЦК України може прийняти рішення про встановлення поруки припиненою.

З цього приводу слід проаналізувати взаємовідносини між кредитором та поручителем після того, як боржник припинив виконання своїх зобов'язань перед кредитором, а останній 12.03.2013 року направив поручителю лист претензію.

27.08.2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Бердянського міськрайонного суду позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором і на підставі заочного рішення цього суду від 11.12.2013 року ця заборгованість була солідарно стягнута з боржника та поручителя.

Про наявність заочного рішення Бердянського міськрайонного суду від 11.12.2013 року вона випадково дізналася від батьків боржника, свого колишнього чоловіка, з яким вона знаходилася у шлюбних відносинах з 30.10.1993 року по 24.01.2012 року, коли вони, у червні 2015 року, передали їй листа з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, з якого стало відомо про наявність виконавчого листа, виданого 02.09.2014 року Бердянським міськрайонним судом.

Після отримання 07.07.2015 року копії зазначеного вище заочного рішення, представником позивача було проведене ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 310/9682/13-ц з виготовленням відповідних фотокопій документів, які надані у додатках до даної позовної заяви, та складена заява про перегляд заочного рішення Бердянського міськрайонного суду від 11.12.2013 року на підставі того, що позивач не з'явилася в судове засідання та не повідомила про причини своєї неявки через наявність поважних обставин і таким чином була позбавлена можливості бути присутньою у 2013 році в судовому засіданні та захищати свої права.

Так, на час підписання договору поруки вона перебувала у шлюбних стосунках з ОСОБА_4 і проживала з родиною у м. Бердянську на найманій квартирі, а на час розгляду у 2013 році цивільної справи №310/9682/13-ц вже знаходилася у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та мешкала з ним у м. Києві. При цьому з липня 2007 року по березень 2010 року, коли позивач зареєструвалася за адресою: вул. Набережна, 6.123, с. Тарасівка, Пологівського району Запорізької області, вона ніде офіційно зареєстрована не була.

За адресою, вказаною у позовній заяві кредитора від 28.08.2013 року, вона ніколи не проживала та не була зареєстрованою, а копія її паспорту, яка є у матеріалах цивільної справи №310/9682/13-ц з відміткою місця її реєстрації по вул. Першотравневій у м. Бердянську, не відповідає дійсності, бо ця реєстрація була сфальсифікована ОСОБА_4, через що, відносно нього було відкрите кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Через хибне уявлення щодо дійсного місця проживання та реєстрації позивача, спочатку кредитор, а потім і суд першої інстанції направляли всі документи і всю переписку у м. Бердянськ, за адресою місця реєстрації ОСОБА_4, де проживають зараз його батьки, які не інформували позивача щодо ситуації з кредитною установою та судовим процесом, і тому зі змістом додаткової угоди №3, від 25.01.2011 року, розрахунком заборгованості, яка була зроблена кредитором станом на 15.08.2013 року, і іншими банківськими та судовими документами, які її стосуються, позивач мала можливість ознайомитися лише у липні 2015 року, коли її представник, ознайомився з матеріалами цивільної справи №310/9682/13-ц і зробив фотокопії відповідних документів.

У теперішній час, після того, як ухвалою Бердянського міськрайонного суду у задоволенні заяви позивача про перегляд заочного рішення цього суда від 11.12.2013 року було відмовлено, позивач оскаржила це рішення до Апеляційного суду Запорізької області, засідання якого назначене на 10.11.2015 року, а виконавчий документ, на підставі рішення ВДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції від 30.09.2015 року, було повернуто до органу, що його видав.

Посилаючись на викладене, просила суд визнати поруку, яка виникла із договору поруки № 34.5/АА-00012.08.2 від 20.06.2008 року такою, що припинена.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано поруку, яка виникла із договору поруки № 34.5/АА-00012.08.2 від 20.06.2008 року такою, що є припиненою у відповідності до діючого законодавства.

Стягнуто з ПАТ «Родовід Банк», ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 копійок.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ПАТ «Родовід Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість, незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

При зверненні до суду позивач посилалась на те, що вона 20.06.2008 р. уклала з відповідачем ПАТ «Родовід Банк» Договір поруки на забезпечення виконання Кредитного договору, укладеного того ж дня між банком та ОСОБА_4 Оскільки позичальник перестав виконувати взяті на себе зобов'язання, починаючи з 13.01.2009 року, вона вважає, що порука є припиненою. Крім цього, без її відома 25.01.2011р. між банком і ОСОБА_4 була укладена додаткова угода, відповідно до якої були внесені зміни у п.п. 4.2. і 4.4 Кредитного договору. Вважає, що зазначені зміни збільшили обсяг її відповідальності, а тому з цих підстав договір поруки також є припиненим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_4 припинив виконувати взяті на себе зобов'язання з 13.01.2009 р., коли сплатив останній платіж, строк погашення наступного платежу був 10.02.2009 р., а банк звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості лише у серпні 2013р., тому порука припинилась після спливу шестимісячного строку. Крім цього, порука припинилася і у зв»язку зі збільшенням без згоди поручителя обсягу відповідальності шляхом внесення у Кредитний договір змін додатковою угодою від 25.01.2011р.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, 20.06.2008 р. між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір, за умовами якого позичальнику було надано кредитні кошти у сумі 21 440,43 доларів США на строк до 20.06.2015р. зі сплатою до 20.07.2008р. 13% річних, а зі спливом цієї дати 14,5%. На забезпечення виконання даного договору того ж дня між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки за умовами якого вона зобов'язувалась відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором. В п. 3.1 Кредитного договору було передбачено обов'язок позичальника щомісяця до 10 числа календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитом в сумі 390,04 дол. США, а також сплачувати нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10 числа кожного календарного місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 5.2 Кредитного договору, у разі невиконання позичальником умов договору банк має право вимагати дострокового розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору, а у разі невиконання або неналежного виконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави.

З наданого банком розрахунку видно, що позичальник припинив проводити погашення заборгованості з 13.01.2009р.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.12.2013р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10.11.2015р., було задоволено позов ПАТ «РОДОВІД БАНК» та стягнуто на його користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором в сумі 22 114,77 дол. США та 779 882,37 грн. коп. З даним позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся до суду у серпні 2013 р. і заявив вимогу про дострокове стягнення всієї суми кредиту та процентів до позичальника та поручителя в солідарному порядку.

За таких обставин, підстави вважати, що порука ОСОБА_7 припинилась в повному обсязі в силу ст. 559 ЦК України відсутні.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України по справі №6-53цс14, вказується, що у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненим в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Аналогічний висновок викладений в постанові від 19.03.2014 р. №6-20цс14.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В ч. 1 ст. 559 ЦК України термін порука використовується як зобов'язальне правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Позивач заявляючи даний позов, вказувала, що банк заявив до неї вимогу після спливу строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

У зв'язку з порушенням позичальником умов договору банк вимогу про погашення боргу та дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів поручителю надіслав в березні 2013р., а звернувся безпосередньо до суду у серпні 2013р.

Отже, наслідки пропуску шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, можуть бути застосовані лише до певної частини періодичних платежів, а не до всієї суми заборгованості в цілому.

Щодо вимог позивача про припинення договору поруки внаслідок збільшенням обсягу відповідальності встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 статті 553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором боржника за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому разі звернення до суду з позовом про визнання поруки припиненою не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Позивач, укладаючи договір поруки була ознайомлена з усіма умовами кредитного договору та прийняла на себе зобов'язання відповідати перед банком за всіма зобов'язаннями боржника без виключення. Уклавши 25.01.2011р. додаткову угоду №3 до кредитного договору між ОСОБА_4 та ПАТ «Родовід Банк», останній жодним чином не збільшив розмір відповідальності поручителя ОСОБА_7 Загальна сума кредитних грошових коштів не збільшувалася, строк дії кредитного договору не змінювався, процентна ставка не збільшувалася, не змінювався розмір неустойки. Зміни стосувалися умов договору щодо своєчасного повернення кредиту, що є по суті штрафною санкцією, а тому не змінює умов основного зобов'язання і не може впливати на обсяг відповідальності поручителя.

За таких обставин не можна вважати, що обсяг відповідальності ОСОБА_3 збільшився.

З огляду на те, що позивач не довів, а суд не встановив збільшення обсягу відповідальності поручителя, правовідношення поруки між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Родовід Банк» та ОСОБА_3, як поручителем, не може вважатись припиненим.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення - про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309,313,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», ОСОБА_4 про визнання поруки, яка виникла із договору поруки № 34.5/АА-00012.08.2 від 20.06.2008 року такою, що є припиненою - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: