Справа № 493/1156/16-ц
У Х В А Л А

"05" грудня 2016 р. Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого Бодашко Л. І. ,

при секретарі Тихоновій Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балті Одеської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить забезпечити його зустрічний позов до ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на все майно останнього, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також заборонити йому виїзд за кордон, стверджуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження ОСОБА_2 майна, належного ОСОБА_1, а також виїзду ОСОБА_2 за кордон, і в судовому засіданні свою заяву підтримав.

Представник відповідача - Піщанської сільської ради Балтського району Одеської області ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2 заперечують проти задоволення заявленого клопотання, оскільки сільська рада не має відомостей про те, ОСОБА_2 має намір виїхати за кордон та відчужує своє майно, а сам ОСОБА_2 заперечує продаж ним майна і бажання виїхати за кордон не має.

Заслухавши заявлені вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1, заперечення представника Піщанської сільської ради, ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 152 ЦПК України встановлені певні види забезпечення позову. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України, у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви, оскільки заявником ОСОБА_1 не вказано на яке майно необхідно накласти арешт, вартість цього майна, чи співрозмірна вартість майна із заявленими позовними вимогами, якщо майно нерухоме, то за якою адресою воно знаходиться, а стосовно вимог щодо заборони виїзду ОСОБА_2 за кордон суд констатує, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, відповідно до ст. 2 протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно обирати місце проживання в межах цієї території, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, на сьогоднішній день не існує рішення суду, згідно якого на ОСОБА_2 покладено будь-які зобовязання, що могло б послужити підставою для заборони виїзду ОСОБА_2 за межі України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції в 5-денний строк з дня її проголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя ОСОБА_4