Номер провадження: 22-ц/785/1103/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого Комаровської Н.В.,

Суддів Гончаренко В.М., Короткова В.Д.,

З участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Приморського району м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ « ІВЕНТ ОСОБА_4» з участю третіх осіб- Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції ,Державного земельного агентства в м.Одесі про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним акту прийому передачі нерухомого майна, витребування земельної ділянки з незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав за апеляційними скаргами Одеської міськради та заступника прокурора Одеської області на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.10.2015р.,-

в с т а н о в и л а :

04.02.2015р. заступник прокурора Приморського району м. Одеси звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану по Французькому бульвару, 28/30, у м. Одесі, серії ЯД № 786130, виданий 09.10.2008 р. ОСОБА_2, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.03.2011 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати недійсним акт прийому-передачі спірного нерухомого майна між ТОВ «ІВЕНТ ОСОБА_4» та ОСОБА_3, витребувати вказану земельну ділянку з незаконного володіння ТОВ «ІВЕНТ ОСОБА_4» на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради та скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «ІВЕНТ ОСОБА_4».

В обгрунтування вимог посилався на те,що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2007 р. по справі №2-1491-1/07 за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану в м. Одесі, Французький бульвар, 28/30, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та зобовязано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі.

Вказане рішення суду було виконано шляхом видачі на ім*я ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №786130 від 09.10.2008 р., що зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №79. Державний акт виданий, підписаний та зареєстрований Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03.04.2008 р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2007 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

Під час нового розгляду справи ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2010 р. позов залишений без розгляду.

Прокурор вважав, що відсутні підстави для набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, оскільки вичерпний їх перелік встановлений в ст.81 ЗК України.

Оскільки ОСОБА_2 безпідставно отримав у власність земельну ділянку, він не мав права її відчужувати ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 23.03.2011 р., а в свою чергу, ОСОБА_3 не мала права передавати спірну земельну ділянку ТОВ «ІВЕНТ ОСОБА_4».

Справа розглянута з участю прокурора та представника ТОВ «ІВЕНТ ОСОБА_4», який позов не визнав и просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Інші учасники процесу в судове засідання не з*явились.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 07.10.2015р. в позові відмовлено.

В апеляційних скаргах Одеська міськрада та заступник прокурора Одеської області просять про скасування рішення,мотивуючи тим,що суд порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,доводи апеляційної скарги прокурора та заперечення на неї,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах апеляційних скарг та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг з таких підстав.

При розгляді справи судом встановлено,що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2007 р. по справі №2-1491-1/07 за ОСОБА_2 визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану в м. Одесі, Французький бульвар, 28/30, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та зобовязано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі.

Вказане рішення суду було виконано шляхом видачі на ім*я ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №786130 від 09.10.2008 р., що зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №79. Державний акт виданий, підписаний та зареєстрований Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03.04.2008 р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2007 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

Під час нового розгляду справи ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2010 р. позов залишений без розгляду.

23.03.2011 р. ОСОБА_2 продав вказану земельну ділянку ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про що був зроблений відповідний нотаріальний запис на державному акті серії ЯД №78613.

На підставі протоколу загальних зборів засновників ТОВ «ІВЕНТ ОСОБА_4» від 28.09.2011р., спірну земельну ділянку внесено до складу статутного фонду цього товариства та 09.07.2014р. отримано свідоцтво про право власності.

Таким чином, відповідно до ст. 125 ЗК України з моменту реєстрації права власності на земельну ділянку ТОВ «ІВЕНТ ОСОБА_4» набуло таке право.

Відмовляючи в задоволенні позову прокурора та Одеської міськради,суд першої інстанції виходив з вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України,які передбачають ,що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною 1 статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

З матеріалів справи вбачається,що ТОВ «ІВЕНТ ОСОБА_4» звернулось до суду із заявою про застосування строку позовної давності ( а.с.78).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З врахуванням наведеного, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх субєктивних прав, відтак обовязок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки особа, в інтересах якої подано позов, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обовязки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та посадових осіб цих органів.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Верховного Суду України від 29.10. 2014 р. по справі № 6-152цс14, яка є обовязковою для всіх судів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Перевіряючи питання щодо додержання прокурором строків звернення за захистом порушених прав Одеської міськради,суд першої інстанції оголосив матеріали цивільної справи №1522/10614/12 за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_2, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26 та ОСОБА_27 до Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздравниця», Одеської міської ради, ДП «Центр державного земельного кадастру» про усунення перешкод у користуванні нежитловими будівлями, визнання права власності на земельні ділянки, зобовязання вчинити певні дії.

Матеріали зазначеної справи свідчать про те,що про факт скасування рішення Печерського районного суду м. Києва від 04.12.2007 року по справі №2-1491-1/07 Одеська міська рада дізналась не пізніше 03.04.2008 р.,коли була постановлена ухвала апеляційного суду м.Києва.

Приморським районним судом м.Одеси за вих.№77 від 09.12.2010 р. був направлений лист першому заступнику прокурора м. Одеси на №16-16051 вих.10 від 26.11.2010 року,який доданий прокурором у 2012 році до матеріалів справи №1522/5370/12 .

Цей письмовий доказ свідчить про обізнаність прокурора про порушене право територіальної громади в особі Одеської міськради саме в грудні 2010р.

Доказів,які б спростовували встановлені судом обставини ані прокурор ,ані Одеська міськрада суду не надали.

Наведена обставина була також встановлена судовим рішенням у цивільній справі №522/2109/15-ц ,ухваленим Приморським районним судом м.Одеси 07.07.2015р. по справі за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_25, ОСОБА_28, ТОВ «ІВЕНТ ОСОБА_4» про скасування державного акта, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним акта прийому-передачі нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння, встановлення порядку виконання рішення суду і яким відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.09. 2015 р. зазначене рішення суду залишено без змін.

Не може бути підставою для скасування рішення суду довод Одеської міськради про те,що Одеська міськрада своєчасно звернулась до прокуратури з питання звернення до суду в зв*язку з порушенням своїх прав,виходячи з наступного.

09.10.2008 р. Управлінням земельних ресурсів у м. Одесі був виданий державний акт серії ЯД №786130 на право приватної власності на земельну ділянку на ім*я ОСОБА_2

Положенням про Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради, затвердженим рішенням Одеської міської ради від 23.12.2005 року №5069-ІV та чинним на час набуття у власність спірної земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2 та видачі йому державного акта про право власності на земельну ділянку, Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради створено Одеською міською радою і було його виконавчим органом. Це Управління підзвітне та підконтрольне Одеській міській раді, підпорядковане виконкому Одеської міської ради та Одеському міському голові. Згідно з п. 4 цього Положення основним завданням Управління є: забезпечення реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до Земельного кодексу України та законів; здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель та контролю за додержанням земельного законодавства.

Одеська міська рада була стороною у судовій справі, за наслідком розгляду якої було постановлено судове рішення від 04.12.2007 р. про визнання права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2, а державний акт на цю ділянку видавався на підставі вказаного судового рішення її виконавчим органом.

Таким чином,про те,що земельна ділянка вибула із володіння територіальної громади,Одеській міськраді було відомо в 2007 році.

ОСОБА_27 того,знаючи про порушення прав територіальної громади,Одеська міськрада не тільки мала право, але й була забов*язана своєчасно звернутись до суду за судовим захистом,однак такий обов*язок не виконала.

Не може бути підставою для скасування рішення суду довод прокурора про те,що прокуратура дізналась про реєстрацію права власності за ТОВ«ІВЕНТ ОСОБА_4» в 2014р.,оскільки про порушене право Одеської міськради,в інтересах якої пред*явлений позов, прокуратурі стало відомо в 2010 році,виходячи з вищенаведених доказів.

Довод прокуратури про те,що передача корпоративних прав ОСОБА_3 не є відчуженням майна, підтверджує висновок суду про неможливість застосування ст.388 ЦК України,яка передбачає ,якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Розглядаючи довод апеляційних скарг щодо застосування першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо свавільного захоплення власності,судова колегія зазначає,що стаття 1 першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном та забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів в право власності.

Відповідно до практики Європейського суду для того ,щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав.

Відображення положень Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кореспондується із змістом статті 41 Конституції України, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути засноване лише як виняток суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умовами попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких обєктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Судова колегія вважає,що суд повно дослідив обставини справи,правильно застосував норми матеріального права,не допустив порушень процесуального законодавства,тому підстав для скасування рішення немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду,тому вона не підлягає задоволенню.

Оскільки ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.12.2015р. прокуратурі Одеської області було відстрочено сплату судового збору, відповідно до ст.88 ЦПК України з прокуратури Одеської області підлягає стягненню судовий збір в сумі 4019,40 грн.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1.п.1,308 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Одеської міськради та заступника прокурора Одеської області відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.10.2015р. залишити без змін.

Стягнути з прокуратури Одеської області в дохід держави судовий збір в сумі 4019,40 грн,які підлягають зарахуванню за наступними реквізитами :

Отримувач: ГУ ДКУ в Одеській області.

Код ; Розрахунковий рахунок:0007; МФО: 828011, банк отримувача; ГУ ДКСУ в Одеської області, призначення платежу: Судовий збір, Пункт 1.6, КБК 22030001.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: В.М.Гончаренко

ОСОБА_29