АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3894/16 Справа № 202/774/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Лисична Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого Лисичної Н.М.

суддів Баранніка О.П., Макарова М.О.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання переважного права, -

В С Т А Н О В И Л А :

09 лютого 2016 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання переважного права.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 березня 2016 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог на тій підставі, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог колегія суддів вважає необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі ордеру № 059 від 28.06.1986 р., реєстраційного посвідчення від 26.05.1994 р. належала на праві власності кооперативна квартира АДРЕСА_1. В 1993 р. вона дала згоду на проживання в спірній квартирі без реєстрації позивачці, як дружині її сина - ОСОБА_5 Даний факт встановлений рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2014 р. та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 р. було встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь-яких договорів оренди (найму) квартири АДРЕСА_1 не укладалося.

Шлюб між позивачкою та ОСОБА_5 було розірвано на підставі ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 р.

Судом також було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 липня 2014 р. квартира АДРЕСА_1 була відчужена ОСОБА_3 ОСОБА_4

Рішенням АНД районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2015 р., яке набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2016 р., було усунуто перешкоди ОСОБА_4 у здійснення ним права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_6.

Відповідно до ч. 2 ст. 822 ЦК України (на яку позивач посилалась в позові) у разі продажу житла, яке було предметом договору найму, наймач має переважне перед іншими особами право на його придбання.

Суд правильно зазначив в рішенні про те, що між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_3 не було укладено договору найму житла відносно спірної квартири (це підтверджено рішеннями судів, які відповідно до статті 61 ЦПК України, мають преюдиційне значення). Позивачка проживала в квартирі як член сім'ї сина власника житла.

Відповідно до ч.1 ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Згідно вимогам ч.4 ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання за нею переважного права на придбання нерухомого майна - квартири, розташованої у АДРЕСА_1, а не з позовом про переведення на неї прав та обов'язків покупця. Позивачкою на депозитний рахунок суду не внесено суму у розмірі 319383 грн., за яку була продана квартира АДРЕСА_1.

Враховуючи зазначене, вимоги ст.11 ЦПК УКраїни суд зробив правильний висновок про те, що позовні вимоги щодо визнання за позивачкою переважного права на придбання нерухомого майна - квартири, розташованої у АДРЕСА_1, є не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що зроблений позивачкою за час проживання в спірній квартирі капітальний ремонт є складовою частиною речі (квартири), і він не може бути відокремлений від речі (квартири) без її пошкодження та істотного знецінення, та щодо складових частин цієї квартири у неї виникло право власності, але без визначення часток із відповідачкою-1, то колегія суддів вважає, що ці посилання не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони не відносяться до правовідносин які склалися між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Ухвалене по справі рішення суду є законним і обґрунтованим, тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М.Лисична

Судді О.П.Бараннік

М.О.Макаров