ухвала

іменем україни

12 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Ситнік О.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4, який є директором дитячої юнацької спортивної школи звернувся до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 4 600 грн, які він передав під розписку від 25 вересня 2012 року відповідачу, який працював тренером у школі.

Кошти були передані у якості компенсації за прогул за період з липня по вересень 2012 року у результаті незаконного звільнення відповідача та компенсації за моральну шкоду.

Стягнення заборгованості із заробітної плати були предметом розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до дитячої юнацької спортивної школи № 4.

За результатами розгляду справи, апеляційним судом ухвалено рішення від 12 березня 2014 року, яким стягнуто заробіток за час прогулу у сумі 1 947 грн 75 коп.

Посилаючись на те, що відповідач безпідставно отримав від нього 4 600 грн, позивач просив стягнути зазначені кошти.

Позивач також просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4безпідставно отримані грошові кошти в сумі 4 600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму судового збору - 243 грн 60 коп.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 лютого 2016 року рішенняЛенінського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів та відшкодування моральної шкодивідмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 267 грн 96 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що 25 вересня 2012 року ОСОБА_5 власноруч написав розписку про те, що він взяв гроші у ОСОБА_4 в сумі 4 600 грн, з яких 2 100 грн в якості компенсації за вимушений прогул за фактом незаконного звільнення та 2 500 грн у вигляді моральної компенсації за незаконне звільнення.

Передача зазначених коштів була проведена задля врегулювання спору, що виник між ОСОБА_5 та дитячою юнацькою спортивною школою № 4 Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради, директором якої є ОСОБА_4, з приводу незаконного звільнення ОСОБА_5 07 червня 2012 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2012 року позов ОСОБА_5 залишено без розгляду, у зв'язку з мирним врегулюванням зазначеного спору.

У свою чергу наказом директора дитячої юнацької спортивної школи № 4 Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради ОСОБА_4 від 28 вересня 2012 року № 25 був відмінений наказ від 07 червня 2012 року № 15, у зв'язку з його неправомірністю та ОСОБА_5 наказом від 29 вересня 2012 року № 26 було поновлено на роботі.

26 листопада 2012 року ОСОБА_5 знов було звільнено у зв'язку з прийняттям на роботу працівника на постійне місце роботи.

ОСОБА_5 було подано до суду позов до дитячої юнацької спортивної школи № 4 Департаменту освіти і науки, молоді та спорту Запорізької міської ради про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди.

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2013 року було змінено та стягнуто з дитячої юнацької спортивної школи № 4 на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 липня по 28 вересня 2012 року у сумі 1 947 грн 75 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 227 грн 20 коп., у відшкодування моральної шкоди 300 грн.

У рішенні було зазначено, що грошові кошти за розпискою від 25 вересня 2012 року були отримані ОСОБА_5 не від роботодавця дитячої юнацької спортивної школи № 4.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з відсутності доказів того, що відповідач безпідставно заволодів грошовими коштами у розмірі 4 600 грн, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Встановивши, що між сторонами фактично була укладена угода з приводу врегулювання спору щодо неправомірних дій ОСОБА_4 як директора дитячої юнацької спортивної школи № 4 щодо звільнення ОСОБА_5 07 червня 2012 року, відповідно до якої виникли зобов'язання у сторін з боку ОСОБА_5 відкликати позов, з боку ОСОБА_4 - сплатити компенсацію за незаконне звільнення, дійшов правильного висновку, що передача грошових коштів була здійснена ОСОБА_4 добровільно, з чітким розумінням виконання свого зобов'язання перед ОСОБА_5

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що відповідачем було безпідставно отримано грошові кошти від нього як від приватної особи, і дані кошти належали особисто йому є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 12 березня 2014 року, як на підставу своїх позовних вимог, є безпідставними, оскільки в ньому спір був розглянутий з інших підстав, ніж ті, що виникли за розпискою.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик О.М. Ситнік