Справа № 692/936/16-ц
Провадження № 2/692/435/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 року Драбівський районний суд

Черкаської області

в складі: головуючого Задорожнього В.П.,

при секретарі Медведенко С.О.,

за участі представників позивача ОСОБА_1,

відповідача - Перервинцівської сільської ради ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Драбів цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Перервинцівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 від імені ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, в якому просить суд визнати заповіт, складений ОСОБА_7 щодо розпорядження майном на користь ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений секретарем виконавчого комітету Перервенцівської сільської ради Драбівського району Черкаської області ОСОБА_2 18 квітня 2014 року, недійсним.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задоволити. Пояснили, що 11 квітня 2016 року помер батько позивача ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина. Позивач, яка прийняла спадщину, виявила, що існують два тексти заповіту ОСОБА_7, які їй дав секретар сільської ради. Один примірник складався до обіду за місцем проживання ОСОБА_7 за участі одного свідка, а після обіду того ж дня було складено і другий примірник, але за участі інших двох свідків. Тобто працівниками Перервинцівської сільської ради було порушено вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій щодо часу та місця оформлення заповіту, щодо виготовлення нового примірника заповіту без зміни та скасування першого примірника. Крім того, ОСОБА_7 міг поставити свій підпис, тому не було підстав залучати свідків. Це свідчить про порушення форми складання заповіту і вказує на сумніви щодо волевиявлення спадкодавця.

Представники відповідача - Перервинцівської сільської ради позовні вимоги не визнали. Представник ОСОБА_2 пояснив, що він працює секретарем Перервинцівської сільської ради. Спеціальної юридичної освіти він не має, секретарів не навчають як складати заповіти, в його практиці це був перший заповіт, який він посвідчував при свідках. У 2014 році йому через людей переказали, що ОСОБА_7 хоче вчинити заповіт. Він поїхав до діда і той розповів, яке саме розпорядження він хоче зробити. ОСОБА_7 хотів передати у спадок своїй онуці ОСОБА_6 (дочці померлого сина) земельну ділянку, а все інше майно розділити між дочками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Після цього він (ОСОБА_2К.) поїхав у сільську раду, де надрукував заповіт, і попросив ОСОБА_9 його підписати, оскільки дід сказав, що може поставити підпис, але написати застереження не може, так як руки тряслись. Із свідком вдома у діда було оформлено заповіт, який свідок зачитала ОСОБА_7 та зачитав він сам. Це було до обід 18.04.2014 року. Коли повернувся в сільську раду, йому колеги підказали, що заповіт повинні посвідчити два свідки. Так як текст заповіту не змінювався, він вирішив виготовити новий примірник, який оголосити діду вже в присутності двох свідків. ОСОБА_9 вже не було на роботі, тому він запросив ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які погодились. Вони прийшли до діда додому, де знову прочитали заповіт дід та свідки, які його і підписали. В журналі він зареєстрував обидва примірники заповіту під одним номером. Вважав, що підстав для скасування заповіту не було, так як сам текст заповіту залишався незмінним.

За поясненням представника відповідача ОСОБА_3, він працює рік на посаді сільського голови с.Перервинці Драбівського району Черкаської області. Вважає, що при посвідченні першого примірника заповіту була допущена помилка, так як секретар відповідної освіти не має. На практиці заповіти складають люди похилого віку, які не завжди можуть прийти до сільської ради, тому секретарю доводиться їздити до них додому. На його думку, секретар не дотримався вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, проте зміст самого заповіту не змінювався.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала на тій підставі, що у заповіті викладено волю батька. Заповіт складався без рідних, були чужі люди. Мати ОСОБА_6 після смерті чоловіка (сина заповідача) опікувалась та допомагала ОСОБА_12 до самої смерті, тому він і раніше говорив, що землю заповість онуці ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з»явилась, просила справу розглянути без її участі, направила до суду письмові заперечення, де зазначала, що заповіт, посвідчений 18 квітня 2014 року відповідає волі заповідача, загальні вимоги до форми заповіту, передбачені ст.1247 ЦК України, були дотримані.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно свідоцтва про смерть, виданого 11 квітня 2016 року виконкомом Перервинцівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, ОСОБА_8 помер 11.04.2016 року в с. Перервинці Драбівського району Черкаської області.

Позивач по справі у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька шляхом подання до приватного нотаріуса Драбівського районного нотаріального округу ОСОБА_13, за місцем відкриття спадщини, заяви про прийняття спадщини. Із такими ж заявами до приватного нотаріуса Драбівського районного нотаріального округу ОСОБА_13 звернулися відповідачі по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

При прийнятті спадщини виявилось, що за життя, 18 квітня 2014 року, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: земельну ділянку, яка розташована в селі Перервенці Драбівського району Черкаської області і належить йому на основі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 162791, виданого Драбівським районним відділом земельних ресурсів 9 вересня 2004 року, заповів ОСОБА_6. Все інше належне йому майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і, взагалі, все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах. Вказаний заповіт був посвідчений секретарем виконавчого комітету Перервинцівської сільської ради Драбівського району Черкаської області ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 49.

За зверненнями позивача, зробленими в різний час, Перервинцівською сільською радою Драбівського району Черкаської області їй було надано дві завірені копії заповіту ОСОБА_7 від 18 квітня 2014 року, які мали відмінності.

З одного екземпляру заповіту ОСОБА_7, зробленого 18.04.2014 року, вбачається, що у звязку із неможливістю заповідача поставити підпис, заповіт на його прохання підписано громадянкою ОСОБА_14 о 10 годині 25 хвилин. З іншого екземпляра заповіту ОСОБА_7, зробленого 18.04.2014 року, з відміткою про те, що за даними виконкому Перервинцівської сільської ради цей заповіт не змінено і не скасовано, вбачається, що заповітне розпорядження ОСОБА_7 зробив в присутності двох свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11. У звязку із неможливістю заповідача поставити підпис, заповіт на його прохання підписано свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11 о 10 годині 25 хвилин.

Допитана як свідок ОСОБА_9 показала, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_7 вона працювала секретарем виборчої комісії. 18.04.2014 року секретар сільської ради ОСОБА_2 попросив підписати заповіт, який він склав на прохання ОСОБА_7 Вони поїхали до нього і у веранді будинку оформили та посвідчили заповіт. У діда тряслись руки, він погано бачив на одне око. Сказав, що підпис поставити може, але написати будь-який текст не може. Заповіт був вже надрукований секретарем. Його прочитав дід і прочитала вона. За змістом заповіту дід заповів земельний пай внучці, а все інше дочкам. Заповіт був надрукований на 2 аркушах, які вона і підписала. Це було до обіду.

Допитана як свідок ОСОБА_10 показала, що секретар сільської ради ОСОБА_2 попросив її бути свідком при посвідченні заповіту ОСОБА_7, який не міг написати своє прізвище. Вони зустрілись із ОСОБА_11 і пішли до ОСОБА_7 Там був секретар сільської ради із двома екземплярами заповіту. Спочатку прочитав дід, потім вони, після чого вони підписали заповіт.

Допитана як свідок ОСОБА_11 дала покази про те, що ОСОБА_7 вчинив заповіт, в якому виразив свою волю, зокрема вирішив ОСОБА_6 передати свій пай, а хату ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Заповіт посвідчувався весною, вона на той час працювала в магазині. До неї підійшов секретар сільської ради і попросив побути свідком. Це було після обіду. Вони з ОСОБА_10 пішли додому до ОСОБА_7 Він сказав, що писати не може, хоче онуці віддати свій пай. Текст прочитали і вони і дід, після чого вони підписали заповіт і поставили свій підпис в журналі.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина друга статті 1236 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 17, 18 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

В силу статей 215-216 ЦК України нікчемним правочин є в силу закону, а тому він не підлягає визнанню судом нікчемним, що не виключає можливості визнання його недійсним з метою незастосування нікчемного правочину.

Однією із підстав нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем.

Відповідно ч.1 ст.1253 ЦК України, на бажання заповідача, його заповіт може бути посвідчений при свідках. Згідно ч.1 ст.1253 ЦК України, у випадках, встановлених абз.3 ч.2 ст.1248 і ст.1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов»язковою.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним.

Відповідно ст. 37 Закону України «Про нотаріат», яка регламентує нотаріальні дії, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти (крім секретних).

Згідно п.п. 1.2 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11 листопада 2011 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036 (далі Порядок), нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Відповідно п.п. 1.1., 1.4., розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого , посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Згідно п.2.3 розділу ІІ Порядку, при вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному ст.43 Закону України "Про нотаріат". У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

Відповідно п. 1.4 розділу ІІІ Порядку, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку.

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Судом встановлено, що зміст розпорядження заповідача в обох примірниках заповіту є ідентичним, відповідає волі спадкодавця ОСОБА_7, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показаннями свідків, які узгоджуються між собою і протиріч не мають. Обидва примірники зареєстровані в реєстрі вчинення нотаріальних дій під № 49. Заповіт був складений в письмовій формі уповноваженою особою. Існування двох примірників із текстом розпорядження одного змісту в даному випадку закону не суперечить і свідчить про те, що 18.04.2014 року посвідчувався один заповіт, а не два. В обох примірниках зазначено час та місце складання. Відмінності самого посвідчення не суперечать закону, оскільки в першому примірнику ОСОБА_9 підписала заповіт на прохання заповідача у зв»язку із неможливістю поставити свій підпис. В другому примірнику заповіт був посвідчений при двох свідках, що допускає закон при виявленні бажання заповідача. Тобто обставини посвідчення заповіту в першому випадку не виключають обставин посвідчення заповіту в другому випадку. Встановлена судом невідповідність зазначеного часу складання другого примірника заповіту при свідках не може бути достатньою підставою для висновку про порушення форми та посвідчення заповіту, які в цілому були дотримані, та в будь-якому випадку не є підставою для висновку про те, що розпорядження заповідача не було вільним та не відповідало його волі.

При цьому суд враховує фізичний стан заповідача. На момент написання заповіту він мав вік 85 років, проживав сам. Згідно довідки Драбове-Барятинської амбулаторії від 7.11.2016 року, ОСОБА_7 оглядався сімейним лікарем 23.06.2014 року, свідомість була не порушена, проте він мав гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, церебральний атеросклероз.

Доводи представника позивача про те, що перший примірник заповіту повинен був бути скасований або до нього повинні бути внесені зміни суд не може прийняти, оскільки лише заповідач, а не особа, яка посвідчує заповіт, має право його скасувати або внести до нього зміни. Із доказів, досліджених в судовому засіданні, встановлено, що заповідач не мав намірів скасувати заповіт або змінити його зміст.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57 ч.2, 88, 208,209,210,212,214,215 ЦПК України, ст.ст.22, 88, 1166, ЦК України, с у д, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Перервинцівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області через Драбівський районний суд, а особами, які не брали участь в справі, в той же термін з дня отримання рішення суду.

Головуючий: