Номер провадження: 22-ц/785/7932/16
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 грудня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «Про визнання особи такою, що втратила право користування нежитловим приміщенням», за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 4 жовтня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
15.03.2016 року Військова частина НОМЕР_1 звернулись до суду із зазначеним позовом, по якому просили визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування нежитловим приміщення за юридичною адресою військової частини НОМЕР_1 : АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що не знята за вказаною адресою з реєстраційного обліку відповідач, яка розлучилась з ОСОБА_2 (що проходив військову службу в ВЧ НОМЕР_1 ) на військовій службі не перебуває, втратила статус члена сім`ї колишнього військовослужбовця, колишнє подружжя припинило відносини та спільне господарство, відповідач на військовій службі та квартирному обліку не перебуває, службовим житлом не забезпечується.
Представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.
Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що законодавство, на яке посилається позивач, не передбачає можливості його застосування до цих правовідносин, оскільки позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування нежитловим приміщенням; також зазначали, що відповідач має право на проживання як колишній член сім`ї наймача.
Третя особа ОСОБА_2 вимоги позову вважав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Третя особа ОСОБА_3 вимоги позову вважав необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.10.2016 року позовні вимоги залишенні без задоволення.

13.10.2016 року Військова частина НОМЕР_1 подали апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просять рішення скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування районним судом обставин у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Судом встановлені такі обставини у справі та відповідні ним правовідносини.

Згідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців військова частина НОМЕР_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 , є державною організацією, та, як юридична особа, зареєстрована за місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_2 .

До складу майна військової частини НОМЕР_1 відноситься майно ( казарма та інш.нерухомість) за адресою: АДРЕСА_1 .

У 1999 році до м. Одеси для проходження військової служби у Державної прикордонної служби України прибув військовослужбовець, старший прапорщик ОСОБА_2 , із дружиною ОСОБА_1 , яка перебувала на військовій службі Збройних сил України та сином ОСОБА_3 .

17 вересня 1999 року була здійснена реєстрація сім`ї ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інвентарної картки № 28 обліку основних засобів в бюджетних установах, станом на 2014 рік, на баланс військової частини НОМЕР_1 у 2004 році прийнята казарма, в складі якої знаходиться будинок особового складу (БОС) на одну трьохкімнатну та дві двохкімнатні житлові приміщення гуртожитку. ( а.с.10)
Матеріалами справи також підтверджується, що 1 жовтня 2007 року згідно договору № 17 у користування сім`ї ОСОБА_2 передано житлове приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається із двох кімнат, загальною площею 36 кв.м. ( а.с. 40-43)
Крім того, згідно копії довідки (витягу з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 26.01.2016р., відповідач ОСОБА_1 постійно зареєстрована та проживає на території військового містечка у відомчому приміщенні загальною площею 58,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 39).
Із довідки Південного регіонального управління ДПС України № 721/4 від 15.01.2016 року вбачається, що в списках на поліпшення житлових умов перебуває ОСОБА_2 з 04.01.2003 року зі складом сім`ї три особи, а з 15.12.2015 року зі складом одна особа у зв`язку із розірванням шлюбу рішенням суду від 19.10.2015 року. (а.с. 11, 16, 17)
Відповідно до ч. 4 ст. 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» майно, закріплене за військовими частинами та установами Державної прикордонної служби України, є державною власністю та належить їй на праві оперативного управління. До майна, зокрема, відносяться будинки та споруди.
На час розгляду справи судом правовідносини у сфері реєстрації місця проживання осіб регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якого реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться на територіях військових об`єктів.
Реєстрація відповідача як військовослужбовця за адресою військової частини була проведена у відповідності із Постановою Ради Міністрів СРСР від 28.08.1974р. №687 «Про деякі правила прописки громадян». Пунктом «г» ч.3 Постанови передбачено, що незалежно від розміру житлової площі дозволяється прописка «состоящих на действительной службе военнослужащих сверхсрочной службы, прапорщиков, мичманов и офицеров Вооруженных Сил СССР, органов комитета государственной безопасности СССР (с членами семей) на жилую площадь других лиц или воинской части - на время до получения жилой площади в установленном порядке».
Таким чином, первісно, до 01.10.2007 року, місцем реєстрації відповідачки було лише адміністративним актом, місце реєстрації не співпадало з місцем її проживання, оскільки на території військової частини було відсутнє будь-яке житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для проживання військовослужбовців. Фактично реєстрація відповідача проводилася лише за місцем служби її чоловіка, а не за місцем проживання.
Вищенаведене підтверджується довідкою позивача про те, що ОСОБА_1 постійним (службовим) житлом не забезпечувалась, на квартирному обліку не перебуває, зі складу сім`ї військовослужбовця, який перебуває на квартирному обліку виключена (а.с. 14, 15, 17), зареєстрована за юридичною адресою позивача - АДРЕСА_1 . (а.с. 13).
Разом з тим, починаючи з 01.10.2007 року, відповідача як члена сім`ї військовослужбовця вже було забезпечено житлом за адресою АДРЕСА_1 .
Пунктом 2 ч.1 ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» визначено, що вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться на територіях військових об`єктів.
Таким чином, виходячи із установлених районним судом та судом апеляційної інстанції фактичних обставин у справі вбачається, що позивач безпідставно звернувся до суду за захистом свого порушеного права із вимогами про визнання відповідачку такою, що втратила право користування нежитловим приміщенням.
Колегія суддів зазначає, що діючим законодавством не передбачено такого способу захисту порушеного права шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нежитловим приміщенням.
Положеннями ЖК України передбачено спосіб захисту порушеного права шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Колегія суддів вважає помилковим ствердження апелянта про те, що районному суду слід було по аналогії права розглядати питання щодо зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1 разом з питанням про втрату права користування нежитловим приміщенням відповідно до вимог ст. 124 ЖК України та ст. 391 ЦК України.
Колегія суддів зазначає, що правилами вказаних законів врегульовані різні види правовідносин: житлові правовідносини щодо виселення із службових жилих приміщень ( ст. 124 ЖК України) та правовідносини щодо захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). Відповідно предмети позовів та підстави для їх задоволення, у разі судового їх розгляду, є різними.
Відповідно до положень ст.ст. 11, 31 ЦПК України право вибору предмету і підстав позову належить виключно позивачеві.
Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить до висновку, що зазначене судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального права та без порушень процесуального закону, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 4 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду
Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

В.О.Суворов

07.12.2016 року м. Одеса