Справа № 2/362/51/15 Головуючий у І інстанції Корнієнко С.В.
Провадження № 22-ц/780/156/16 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 46 31.05.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Лащенка В.Д., Фінагєєва В.О.,

за участі секретаря Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Порадівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління Держземагентства у Васильківському районі Київської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на земельні ділянки та їх витребування з чужого незаконного володіння, визнання недійсними правочинів, зобов'язання вчинення дій,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на земельні ділянки та їх витребування з чужого незаконного володіння, недійсними правочинів, зобов'язання вчинення дій, посилаючись на те, що отримав у спадщину земельну ділянку пл. 0,536 га. по АДРЕСА_1, яка належала його батьку на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 07 червня 2000 року і зареєстрованого належним чином. У 2012 році він звернувся до ТОВ «ВВСС» із заявою на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого селянського господарства за даною адресою, а після її виготовлення - до Управління Держземагентства у Васильківському районі Київської області з заявою про внесення відомостей до ДЗК, однак отримав відповідь щодо прийняття рішення про відмову йому у внесенні таких відомостей через перетини зовнішніх меж його земельної ділянки із іншими. Пізніше з'ясував, що Порадівською сільською радою через його земельну ділянку облаштовано вул. Хутірську, а частину належної йому земельної ділянки без його згоди та згоди попередніх власників незаконно передано у власність іншим особам, в подальшому дані земельні ділянки декілька разів відчужувались. Остаточно уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати рішення Порадівської сільської ради від 23 травня 2008 року № 186 та № 187 про безкоштовну передачу земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 та визнати недійсними видані їм державні акти; визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок між ОСОБА_5, ОСОБА_6 від 25 квітня 2012 року, між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від 05 грудня 2011 року, витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 частину земельної ділянки, що перетинає зовнішні межі ділянки позивача площею 0,0323 га. та 0,0346 га., зобов'язати Порадівську сільську раду провести рекультивацію частини його незаконно вилученої земельної ділянки, пошкодженої внаслідок розпочатого будівництва, та привести її у придатний для використання стан; зобов'язати Порадівську сільську раду компенсувати йому витрати, пов'язані з наданням правової допомоги; зобов'язати Порадівську сільську раду визначити та відшкодувати ОСОБА_2 збитки, нанесені йому незаконним вилученням земельної ділянки пл. 0,0219 га. для влаштування громадської дороги.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що свої доводи про порушення його земельних прав він обгрунтовував насамперед рішенням спеціального державного органу, яким відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК, тобто встановлено факт накладення саме цих земельних ділянок на належну йому земельну ділянку. Виготовлений на його замовлення збірний кадастровий план не тільки підтвердив сам факт такого накладення, а й факт незаконного вилучення частини земельної ділянки і незаконної безоплатної її передачі у власність інших осіб. Вказував, що він не відмовлявся від проведення судової земельної експертизи для з'ясування наявності або відсутності накладення меж земельних ділянок.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 2008 року є власником земельної ділянки пл. 0,536 га. для будівництва, обслуговування житлового будинку (0,250 га.) та ведення особистого підсобного господарства (0,286 га.) на території АДРЕСА_1, що належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Порадівською сільською радою Васильківського району Київської області 07 червня 2000 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 356, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_10, яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

26 березня 2013 року державним кадастровим реєстратором Управління Держземагентства у Васильківському районі Київської області прийнято рішення № РВ-013 про відмову про внесення відомостей (змін до них) до ДЗК за заявою від 26 березня 2013 року, з підстав невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме перетин зовнішніх меж з ділянками НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4.

Судом також встановлено, що рішенням Порадівської сільської ради Васильківського району Київської області від 23 травня 2008 року № 186 передано безкоштовно у власність ОСОБА_5 земельну ділянку пл. 0,12 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2.

09 вересня 2008 року ОСОБА_5 одержав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, зареєструвавши його в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

25 квітня 2012 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу відчужив ОСОБА_6 земельну ділянку пл. 0,1200 га. за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

25 грудня 2012 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу із ОСОБА_6 придбав земельну ділянку пл.1200 га. за адресою АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2012 року.

Крім того, рішенням Порадівської сільської ради Васильківського району Київської області від 23 травня 2008 року № 187 передано безкоштовно у власність ОСОБА_8 земельну ділянку пл. 0,11 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_3.

17 липня 2009 року ОСОБА_8 одержала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, зареєструвавши його в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

05 грудня 2013 року ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу відчужила ОСОБА_7 земельну ділянку пл. 0,1023 га. за адресою АДРЕСА_3, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

13 липня 2013 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу із ОСОБА_7 придбала земельну ділянку пл. 0,1023 га. за адресою АДРЕСА_3, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 05 грудня 2011 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач ОСОБА_2 доводив факт накладення земельних ділянок на належну йому земельну ділянку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові через недоведеність, врахував відмову позивача від проведення експертного дослідження та, посилаючись на ст. 146 ЦПК України, встановив факт позивача від участі в експертизі. Однак, в матеріалах справи відсутні докази відмови або ухилення позивача від проведення експертизи, про що позивач і зазначав в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Позивачем в суді апеляційної інстанції заявлено клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, яке було задоволено із урахуванням необхідності встановлення обставин, які мають значення для справи, та враховуючи, що з'ясування факту перетину земельних ділянок потребує спеціальних знань у галузі техніки.

Згідно висновку експерта від 31 березня 2016 року № 23114/15-41, земельні ділянки за кадастровими номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3, власниками яких є ОСОБА_3, ОСОБА_4, частково накладаються на земельну ділянку, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності на землю від 07 червня 2000 року, серія НОМЕР_1. Площа накладення становить 0,0323 га. і 0,0341 га. відповідно (а. с. 13 - 24 том 3).

Таким чином, оскільки висновком експертизи встановлено часткове накладання земельних ділянок, які належить відповідачам, та земельної ділянки позивача, яке відбулося внаслідок того, що сільська рада, ухвалюючи рішення про передачу у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_8 земельних ділянок, передала їм частину земельної ділянки, що вже належала позивачеві, рішення суду, яким встановлено відсутність порушення прав позивача даним відповідачем, ухвалене в результаті неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, і підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Виходячи, що позивачем доведено порушення права власності позивача на його земельну ділянку внаслідок прийняття рішень Порадівською сільською радою щодо спірних земельних ділянок, колегія суддів приходить до висновку про визнання недійсними рішень Порадівської сільської ради про передачу у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_8 земельних ділянок як таких, що порушують права ОСОБА_2, а також визнання недійсними виданих на підставі зазначених рішень державних актів на право власності на землю.

Колегія суддів приймає до уваги, що Порадівською сільською радою та ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки спірне рішення Порадівської сільської ради прийняте 23 травня 2008 року.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки із матеріалів справи вбачається, що рішення державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Васильківському районі Київської області, яким позивачу відмовлено у внесенні відомостей до ДЗК з підстав перетину меж земельних ділянок, прийнято лише 26 березня 2013 року, і будь-яких інших обставин, які б давали підстави стверджувати, що ОСОБА_2 міг довідатися про порушення свого права раніше, під час розгляду справи не встановлено, дані клопотання до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За таких обставин, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Враховуючи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не мали права передавати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 земельну ділянку за договорами купівлі-продажу, оскільки отримали земельні ділянки на підставі незаконних рішень сільської ради, це є підставою для задоволення позовних вимог у даній частині та визнання недійсними договорів купівлі-продажу землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до п. п. 21, 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Оскільки частина земельної ділянки, належна позивачу, вибула з володіння позивача поза його волею, вона підлягає витребуванню від відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в межах накладення земельних ділянок, належних сторонам.

Оцінюючи вимоги позивача про зобов'язання Порадівської сільської ради провести рекультивацію земельної ділянки та відшкодування збитків, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ст. 166 ЗК України рекультивація порушених земель - це комплекс організаційних, технічних і біотехнологічних заходів, спрямованих на відновлення ґрунтового покриву, поліпшення стану та продуктивності порушених земель.

Разом із тим, обставини спричинення Порадівською сільською радою збитків позивачу внаслідок прийняття оскаржуваних рішень та необхідності рекультивації останнім під час розгляду справи не доведено.

Необґрунтованими є посилання апелянта на Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, оскільки для його застосування необхідний сам факт спричинення збитків, чого позивачем доведено не було.

Не підлягають стягненню і витрати, пов'язані з вимушеною необхідністю переробки технічної документації із землеустрою в сумі 7990 грн., оскільки необхідність такої переробки позивачем не доведена.

Також ОСОБА_2 просив стягнути на його користь судові витрати в розмірі 31333,60 грн., рахуючи цю суму як 40 % від встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Пунктами 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Розрахунку кількості годин правової допомоги для компенсації відповідних витрат в порядку та розмірах, передбачених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» позивачем не надано, документальне підтвердження їх понесення у вигляді квитанцій, товарних чеків також відсутнє, а тому витрати на правову допомогу стягненню на його користь не підлягають.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів стягує із відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, Порадівської сільської ради Васильківського району Київської області із кожного на користь позивача судові витрати в розмірі 2419,71 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог із врахування понесених позивачем судових витрат при подачі позову 229,40 грн., за апеляційну скаргу 535,93 грн., за експертизу 9216 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Порадівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Управління Держземагентства у Васильківському районі Київської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державних актів на земельні ділянки та їх витребування з чужого незаконного володіння, визнання недійсними правочинів, зобов'язання вчинення дій задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасування рішення Порадівської сільської ради Васильківського району Київської області від 23 травня 2008 року № 186 про безкоштовну передачу земельної ділянки ОСОБА_5 по АДРЕСА_2.

Визнати недійсним та скасування рішення Порадівської сільської ради Васильківського району Київської області від 23 травня 2008 року № 187 про безкоштовну передачу земельної ділянки ОСОБА_8 по АДРЕСА_3.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2, виданий 09 вересня 2008 року ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 управлінням земельних ресурсів у Васильківському районі Київської області та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 44.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_3, виданий 17 липня 2009 року ОСОБА_8 серії НОМЕР_7 управлінням земельних ресурсів у Васильківському районі Київської області та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 25 квітня 2012 року, зареєстрований у реєстрі за № 318 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мединською Н.В.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від 05 грудня 2011 року, зареєстрований у реєстрі за № 2377 приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Соломатіною О.П.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частину земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2, що перетинає зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0323 га., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 частину земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3, що перетинає зовнішні межі земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,0341 га., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В іншій частині позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4, Порадівської сільської ради Васильківського району Київської області із кожного на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2419,71 грн. із кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Лащенко В.Д.

Фінагєєв В.О.