У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Амеліна В.І., Гончара В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7, про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину; за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання попереднього договору купівлі-продажу дійсним, стягнення моральної та майнової шкоди; за позовом третьої особи ОСОБА_7 в інтересах позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним правочину вчиненого дружиною,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Южного міського суду Одеської області від 19 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2009 року позивачка ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та з урахуванням уточненої редакції позовних вимог просила суд визнати попередній договір від 26 серпня 2008 року недійсним, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом солідарного стягнення з відповідачів грошової суми в розмірі 13430 дол. США, що в еквіваленті складає 359789 грн 70 коп. та 19767 грн., на загальну суму 379459 грн 70 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що вона 26 серпня 2008 року уклала з ОСОБА_5 попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Зазначала, що даний договір нотаріально не посвідчувався, а тому він є нікчемним. При цьому, починаючи з 26 серпня 2008 року і до 16 квітня 2009 року нею за квартиру на користь подружжя Катеринич була сплачена грошова сума у розмірі 19670 грн., та 13430 дол. США., натомість з вересня 2008 року ОСОБА_5 ухиляється від укладення основного договору та від повернення позивачці сплачених коштів.

В свою чергу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_4 та з урахуванням уточненої редакції позовних вимог просили суд визнати укладеним та дійсним попередній договір купівлі-продажу квартири від 26 серпня 2008 року та стягнути заподіяну майнову шкоду в розмірі 15202 грн 98 коп., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., посилаючись на те, що в 2008 році вони вирішили продати зазначену вище квартиру ОСОБА_4 під аптеку.

Зазначали, що нотаріально даний договір не посвідчувався, так як ОСОБА_4 ухилялась від нотаріального посвідчення. При цьому, ОСОБА_4 передала завдаток в сумі 7200 грн, що еквівалентно 1500 дол. США, та сплачувала за користування квартирою ОСОБА_6 кошти в загальній сумі 9900 грн та 3400 дол. США. При цьому, в результаті самовільних дій ОСОБА_4 щодо перепланування квартири позивачам була завдана майнова та моральна шкода, яку останні просили стягнути з відповідачки.

Третя особа ОСОБА_7 в інтересах позивачки ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним попереднього договору від 26 серпня 2008 року та просив про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а саме стягнення на користь ОСОБА_4, ОСОБА_7 грошової суми в розмірі 127110 грн.

Зазначав, що зазначений попередній договір порушує його права, так як йому про даний договір не було відомо, при цьому він є чоловіком ОСОБА_4, а все майно придбане подружжям є об'єктом права власності подружжя.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 19 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено частково, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 7200 грн. Стягнуто ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 11250 грн, 4400 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 18 березня 2015 року складає 102520 грн, а всього 113770 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2015 року рішення Южного суду Одеської області від 19 березня 2015 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 138905 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі скаржники ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просять скасувати рішення Южного міського суду Одеської області від 19 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також рішення апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів та в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та стягнення судових витрат з ОСОБА_6

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив із того, що відсутність нотаріального посвідчення попереднього договору купівлі-продажу від 26 серпня 2008 року в силу положень ст. 220 ЦК України свідчить про його нікчемність, у зв'язку із чим з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягають стягненню грошові кошти, які вони отримали в якості авансу за умовами даного договору.

Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стала їх необґрунтованість.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4, зокрема щодо нікчемності зазначеного попереднього договору купівлі-продажу та характеру платежів внесених за ним. Однак, враховуючи, що ОСОБА_6 не був стороною даного договору, то стягнення з нього коштів як авансу за договором не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Враховуючи зазначене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій щодо нікчемності укладеного сторонами попереднього договору з урахуванням недотримання нотаріально посвідченої форми зазначеного договору, а також встановленими обставинами відсутності у ОСОБА_5 на момент укладення попереднього договору права власності на квартиру, що була предметом зазначеного договору.

Крім того, беручи до уваги відсутність в даному попередньому договорі положень щодо обов'язку внесення покупцем завдатку, відповідно до положень ч. 2 ст. 570 ЦК України сплачені платежі вважаються авансом, що також вірно встановив суд першої та апеляційної інстанції.

Твердження скаржника, що апеляційний суд не врахував того, що ОСОБА_4 фактично підробила підпис ОСОБА_5 про отримання коштів є безпідставними з огляду на те, що судом апеляційної інстанції було надано оцінку даним твердженням подружжя Катеринич та наявному в матеріалах справи висновку почеркознавчої експертизи.

Необґрунтованими є також посилання скаржників на безпідставність стягнення зазначених платежів за попереднім договором у доларах США, враховуючи погоджені сторонами умови попереднього договору щодо вартості квартири та проведених розрахунків.

Крім того, твердження скаржників щодо неправомірного стягнення судового збору з ОСОБА_6 за рішенням суду апеляційної інстанції не заслуговують на увагу, з огляду на те, що зазначеним рішенням було повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_6

Згідно положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Розглядаючи спір та переглядаючи спір в апеляційному порядку суди попередніх інстанцій вірно встановили фактичні обставини по справі, надали їм належну правову оцінку, правомірно застосували норму права, яка застосовується до даних правовідносин, обґрунтовано та законно дійшли висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Касаційна скарга висновків судів попередніх інстанцій не спростовує.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Южного міського суду Одеської області від 19 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2015 року відхилити.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 19 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.І.Амелін

В.П.Гончар