Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2016 Справа №607/1832/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- при секретарі Гудима Н.І.;

- за участю позивача ОСОБА_1;

- представника відповідачів ОСОБА_2,

- третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах, а також в інтересах дочки ОСОБА_7, до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа ОСОБА_3, про встановлення статусу житлового приміщення, визнання незаконним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах, а також в інтересах дочки ОСОБА_7, звернулись до суду із позовом (в подальшому уточненим) до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа ОСОБА_3, про встановлення статусу житлового приміщення квартирі АДРЕСА_1 з моменту вселення позивачів у цю квартиру, а також про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №17 від 11.01.2012р. про поселення ОСОБА_3 із сімєю у цю ж квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету «Тернопільагропроекту» (протокол №28 від 07.12.1995р.) три сімї, у тому числі сімю ОСОБА_4, переселено з гуртожитку по вул. Бережанській у м. Тернополі в квартиру АДРЕСА_1, за умови проведення у квартирі за свій рахунок капітального ремонту. Однак, переселилась лише сімя ОСОБА_4, інші дві сімї переселятись відмовились. Cімя ОСОБА_4 за свій кошт та своїми силами зробила ремонт у квартирі та проживає у ній по цей час. Рішенням Тернопільської міської ради №974 від 11.10.2000р. надано вищевказаній квартирі статус гуртожитку. Позивачі оскаржували дане рішення міської ради в судовому порядку, однак без позитивного для них результату. Вважають, що квартира, в якій вони проживають, ніколи не була гуртожитком, а є трикімнатною житловою квартирою державного житлового фонду, збудована за кошти Тернопільського інституту «Тернопільагропроект», та підлягає безоплатній приватизації позивачами відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». А тому, позивачі також вважають незаконним рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №17 від 11.01.2012р. про поселення ОСОБА_3 із сімєю у цю ж квартиру, так як у даній квартирі мають право проживати лише позивачі, а Тернопільська міська рада не мала повноважень розпоряджатись даною квартирою, так як квартира не була комунальною власністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який також є представником усіх інших позивачів, підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях. Також пояснив, що на його переконання дана квартира не повинна мати статусу гуртожитку, а є звичайною житловою трикімнатною квартирою, що й він просить визнати суд.

Представник відповідачів заперечив щодо задоволення позовних вимог. Надав суду усні пояснення, згідно яких Тернопільська міська рада в межах своєї компетенції прийняла рішення про надання вищевказаній квартирі статусу гуртожитку, а в подальшому надала дві кімнати у цьому гуртожитку сімї ОСОБА_8. Позивачам спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету «Тернопільагропроекту» в 1995 році було надано лише одну кімнату в квартирі АДРЕСА_1. А тому претензії позивачів на усі три кімнати в квартирі є безпідставними. Між сторонами, а також третьою особою, тривали численні судові суперечки, які вирішені не на користь позивачів. Відповідними судовими рішеннями встановлені численні обставини, які мають безпосереднє відношення до розгляду цієї справи. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Надала суду усні пояснення, суть яких зводиться до наступного. ОСОБА_3 заперечує право позивачів на користування усією квартирою №31 в будинку №8 по вул. Виговського в м. Тернополі, так як даній квартирі рішенням Тернопільської міської ради №974 від 11.10.2000р. надано статус гуртожитку. Позивачам була надана у користування лише одна кімната в даному гуртожитку. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №17 від 11.01.2012р. ОСОБА_3 із сімєю було поселено у дві кімнати квартири АДРЕСА_1. Окрім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.03.2015р. виселено ОСОБА_1 із сімєю із кімнат площами 20,8 кв.м. та 11,9 кв.м. в гуртожитку по вул. Виговського, 8/31 та вселено ОСОБА_3 із сімєю в ці ж кімнати. Дане рішення залишено без змін апеляційною та касаційною інстанцією.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 22.03.2001р. по справі №2-192/2001, залишеним без змін ухвалою Тернопільського обласного суду від 12.06.2001р., задоволено позов КП ЖЕК-7 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання права на користування житловим приміщенням у двох кімнатах гуртожитку, вселення в гуртожиток та зобовязання не чинити перешкод в користуванні гуртожитком. Визнано за ОСОБА_8 та членами його сімї право користування житловим приміщенням у двох кімнатах гуртожитку, житловою площею 32,7 кв.м. за адресою м. Тернопіль, вул. Виговського, 8/31, вселивши їх в ці кімнати, зобовязавши ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити перешкод в користуванні гуртожитком. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до ЖЕК-7, Тернопільської міської ради про визнання права користування вивільненим житловим приміщенням площею 32,7 кв.м. за їх сімєю, про визнання права на привласнення в подальшому квартири АДРЕСА_2; про визнання незаконним рішення адміністрації і профкому про надання житла працівникові ОСОБА_8; про визнання незаконним рішення Тернопільської міської ради №974 від 11.10.2000р. відмовлено.

Цим рішенням Тернопільського міського суду Тернопільської області від 22.03.2001р. встановлено, що рішенням виконавчого комітету від 30.06.1977р. за №522 задоволено клопотання керівництва Тернопільського філіалу Інституту «Укрколгосппроекту» щодо надання в оренду для використання під гуртожиток квартири №31 з трьох кімнат загальною площею 73,37 кв.м. в будинку №8 по вул. Колгоспній (нині вул. Виговського). 31.07.1996р. на адресу начальника паспортного столу та начальника ЖЕК-7 керівництво «Тернопільагропроекту» надіслало листа, в якому адміністрація «Тернопільагропроекту» просить поселити в гуртожиток по вул. Виговського, 8/31 їхню працівницю ОСОБА_4 в кімнату, з якої виселяється гр. ОСОБА_9 В цьому ж 1996р. сімя ОСОБА_4 була поселена в одну кімнату гуртожитку по вул. Гетьмана Виговського, 8/31. Листом №02/214 від 30.12.1999р. керівництво інституту «Тернопільагропроект» звернулося до голови Тернопільського міськвиконкому, в якому в звязку з тим, що на даний час в гуртожитку по вул. Гетьмана Виговського, 8 проживають люди, які не працюють в їхній організації, а також враховуючи фінансовий стан, просить передати гуртожиток на баланс ЖЕКу. Рішенням виконавчого комітету №974 від 11.10.2000р. «Про надання квартир», розглянувши заяви громадян та клопотання керівництва і комітетів профспілок підприємств, організацій та установ про надання квартир, виконавчий комітет міської ради вирішив: погодитися з пропозицією комісії з житлових питань про надання квартир громадянам міста згідно поданих документів та даних про житлові умови сімей… п. 12 Задовольнити клопотання адміністрації комунального підприємства ЖЕК-7 та зареєструвати в якості гуртожитка трикімнатну квартиру №31 за адресою вул. Виговського, 8 житловою площею 45,1 кв.м., в яку поселення проводити за рішенням адміністрації та профкому підприємства. У відповідності до протоколу №25 спільного засідання ПК КП ЖЕК-7 та адміністрації від 1.11.2000р. постановлено: надати працівнику КП ЖЕК-7 ОСОБА_8 та членам сімї 2 кімнати житловою площею 32,7 кв.м. для проживання в гуртожитку за адресою м. Тернопіль, вул. Виговського, 8/31. Сімї ОСОБА_4 в 1996р., під час заселення в кімнату, яку вони займають, ордер не видавався.

Також, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2006р. по справі №2-64/06 за позовом ОСОБА_10 до КП ЖЕК №7, ПП «Фаворит-1», ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_12, виконкому Тернопільської міської ради, КЖЕП «Фаворит» про видачу ордера на житлове приміщення, усунення перешкод в користуванні житлом та виселення встановлено, що квартира по вул. Виговського, 8/31 в м. Тернополі складається із трьох кімнат, одну з яких площею 12,4 кв.м. займає сімя ОСОБА_12 у складі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_12 та неповнолітньої ОСОБА_13, 13.02.1989р.н. Дана квартира має правовий статус гуртожитку і знаходиться в комунальній власності Тернопільської міської ради.

Окрім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.03.2015р. по справі №1915/20502/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 13.08.2015р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.12.2015р.частково задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_15 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_13 з участю третіх осіб Тернопільської міської ради, дочірнього підприємства «Фаворит-3» приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1» про виселення із житлового приміщення, зобовязання припинити дії, які порушують право та вселення у житлове приміщення. Виселено із кімнат площею 20,8 кв.м. та 11,9 кв.м гуртожитку за адресою вул. Виговського, 8/31 ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_13 Вселено ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 в кімнати площею 20,8 кв.м. та 11,9 кв.м. в гуртожитку по вул. Виговського, 8/31.

Даним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.03.2015р. встановлено наступні обставини.

Трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 житловою площею 45,1 кв.м. на підставі рішення Тернопільської міської ради №974 зареєстровано в якості гуртожитку та поселення вирішено проводити за рішенням адміністрації та профкому підприємства. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №17 від 11.01.2012 року вирішено поселити в дві кімнати житловою площею 20.80 кв.м. та житловою площею 11.90 кв.м. гуртожитку за адресою: вул.Виговського, 8/31 ОСОБА_3 складом сімї 9 осіб. 18.01.2012 року виконавчим комітетом Тернопільської міської ради ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №17 від 11.01.2012 року видано ордер на жилу площу гуртожитку №1 серії МК на право зайняття з сімєю жилої площі в гуртожитку №31 по вул.Виговського , 8 розміром 32.7 кв.м. Із довідки ДП «Фаворит 3» №1256 від 28.11.2012 р. вбачається, що з 09.02.2012 р. у гуртожитку по вул.Виговського, 8/31 в м.Тернополі зареєстровані позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 і займають дві кімнати житловою площею 32.7 кв.м. Із довідки ДП «Фаворит-3» №17 від 11.01.2013 р. вбачається, що ОСОБА_1 з 12.10.1996 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_13 з 09.08.1996 року. зареєстровані у сімейному гуртожитку по вул. Виговського, 8/31 в м. Тернополі та займають одну кімнату житловою площею 12.4 кв.м. Довідкою ДП «Фаворит-3» ПП «Дружба сервіс житло 1» №29/1 від 16.02.2012 р. стверджується, що сімю ОСОБА_3 неможливо заселити в отриману квартиру за адресою : вул. Виговського, 8/31 в м. Тернополі у звязку із самовільним заселенням її ОСОБА_1 та його сімєю. Із повідомлення Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології №343/07 від 17.02.2011 р. вбачається, що на звернення ОСОБА_1 щодо приватизації квартири №31 за адресою: вул.Виговського, 8, повідомлено, що згідно інформації КЖЕП «Фаворит» зазначений гуртожиток загальною площею 80.4 кв.м. складається із трьох житлових кімнат, кухні, санвузла з комунальними вигодами. На сьогодні в даному гуртожитку зареєстрована в одній із кімнат житловою площею 12.4 кв.м. сім»я заявника у складі чотирьох осіб, які проживали на час передачі гуртожитку на даній площі, проте самовільно зайняли ще дві кімнати житловою площею 32.7 кв.м. Судом взято до уваги той факт, що відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_13 зареєстровані у сімейному гуртожитку по вул.Виговського, 8/31 в м.Тернополі та займають одну кімнату житловою площею 12.4 кв.м., а в дві інші кімнати житловою площею 20.8 кв.м. та 11.90 кв.м. сімейного гуртожитку за вказаною адресою на підставі ордера на жилу площу гуртожитку поселено сімю позивачів ОСОБА_3 у складі 9 осіб, з огляду на встановлений судом факт самовільного заселення ОСОБА_1 та його сімєю кімнат сімейного гуртожитку по вул.Виговського, 8/31 в м.Тернополі житловою площею 20.8 кв.м. та 11.90 кв.м., тому суд прийшов до висновку, що у відповідачів сімї ОСОБА_1 відсутні законні підстави для проживання у кімнатах площею 20,8 кв.м. та 11,9 кв.м. в гуртожитку по вул. Виговського, 8/31 в м.Тернополі і тому позов щодо виселення відповідачів та вселення позивачів задовольнив.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Усі вищевказані обставини суд вважає встановленими та такими, що не потребують доказування, так як усі ці обставини були встановлені щодо особи ОСОБА_1 та членів його сімї, які брали участь в розгляді цих справ в якості відповідачів чи позивачів.

Окрім того, судом встановлено, що згідно довідки ДП «Фаворит-3» від 03.02.2015р. за №109 ОСОБА_1 разом із колишньою дружиною ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_5 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 і займають житлову площу 12,4 кв.м. з 1 кімнати в трьох кімнатній квартирі на 0 поверсі 5-ти поверхового будинку, тип власності гуртожиток сімейний. Власником особового рахунку на цю одну кімнату є ОСОБА_4, на дві інші кімнати площею 32,7 кв.м. ОСОБА_3, сімя якої складається із 9 осіб.

Відповідно до штампу ВГІРФО Тернопільського МВ УМВСУ в Тернопільській області від 09.02.2012р. в паспорті ОСОБА_3, місце проживання останньої зареєстровано за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, гурт. 31.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів.

Відповідно до статті 6 Житлового кодексу України, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Згідно статті 15 Житлового кодексу України, виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством, цим Кодексом та іншими актами законодавства на території району, міста, району в місті, зокрема, здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад; здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду; видають ордери на жилі приміщення.

Відповідно до статті 127 Житлового кодексу України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно статті 18 Житлового кодексу України, управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Позивач просить суд встановити статус житлового приміщення квартирі АДРЕСА_1. В якості розяснення того, що позивач має на увазі під встановленням квартирі статусу житлового приміщення, пояснив, що на його переконання дана квартира не повинна мати статусу гуртожитку, а є звичайною житловою трикімнатною квартирою, що й він просить визнати суд.

Однак, дана позовна вимога не може бути задоволена, з огляду на те, що судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 має статус гуртожитку. Рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №974 від 11.10.2000р. про реєстрацію цієї квартири як гуртожитку є чинним і незважаючи на оспорювання його позивачами в судовому порядку не визнано незаконним і не скасоване.

Згідно статей 128, 129 Житлового кодексу України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Сімї ОСОБА_4 в 1996р., під час заселення в кімнату, яку вони займають, ордер не видавався (рішення Тернопільського міського суду Тернопільської області від 22.03.2001р.). Заселення сімї ОСОБА_4 в одну із кімнат вищевказаної квартири, всупереч статті 129 Житлового кодексу України, відбулось на підставі лише протоколу №28 від 07.12.1995р. спільного засідання членів місцевого комітету і адміністрації Інституту «Тернопільагропроект».

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Позивач також просить визнати незаконним рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №17 від 11.01.2012р. про поселення ОСОБА_3 із сімєю у цю ж квартиру.

В якості підстав для задоволення цієї позовної вимоги позивач зазначає те, що після переселення трьох сімей, у тому числі сімї ОСОБА_4, у квартиру №31, в дійсності переселилась лише сімя ОСОБА_4. Інші дві сімї відмовились переселятись. Сімя ОСОБА_4 власними силами зробила ремонт у всій квартирі та проживає у ній (займаючи усі три кімнати) по цей час. Також зазначає про незаконність рішення виконкому Тернопільської міської ради від 11.10.2000р. про реєстрацію квартири в якості гуртожитку.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Усі обґрунтування позивачів щодо задоволення цієї позовної вимоги спростовуються матеріалами справи. А саме, позивачі без законних на те підстав самовільно зайняли дві не належні їм кімнати в квартирі, яка має статус гуртожитку. Рішенням суду позивачів виселено із цих двох кімнат. А тому прав позивачів оспорюване рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №17 від 11.01.2012р. не порушує, так як прав на інші дві кімнати вони не мали і не мають.

Відповідач виконавчий комітет Тернопільської міської ради на законних підставах, як власник розпорядився двома кімнатами в гуртожитку, надавши їх сімї ОСОБА_3 із сімєю у складі 9 осіб.

Так як рішення ухвалено не на користь позивачів, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати із відповідачів не стягуються.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60-62, 88, 154, 209, 212-215, 223, 294 Цивільно-процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах, а також в інтересах дочки ОСОБА_7, до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради, третя особа ОСОБА_3, про встановлення статусу житлового приміщення, визнання незаконним рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Стельмащук П.Я.