АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/8954/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3113/16Головуючий у 1-й інстанції Шевська О.І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2015 року та на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором безвідсоткової позики з фізичною особою,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором безвідсоткової позики з фізичною особою, посилаючись на те, що між ним та відповідачем укладено договір безвідсоткової позики, за умовами якого 05 березня 2015 року ОСОБА_2 отримала безвідсотково у позику суму 13599 євро на строк до 01 травня 2015 року.

Згідно п. 6 даного договору у випадку несвоєчасного повернення суми позики, Позичальник зобов'язується сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 10 % річних від простроченої суми. Крім того, 05 березня 2015 року відповідач надала боргову розписку, згідно якої зобов'язується сплачувати пеню в розмірі 0,5% від отриманої суми позику за кожен день прострочення. Проте станом на 02 липня 2015 року ОСОБА_2 позику не повернула.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 317 087 грн. 88 коп. основного боргу, 5 386 грн. 15 коп. - 10% річних, 98 297 грн. 28 коп. - 0,5% пені, 32 802 грн. 23 коп. - індексу інфляції та 3 654 грн. 00 коп. судового збору.

18 вересня 2015 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 317087 грн. 88 коп. основного боргу, 32218 грн. 92 коп. - індексу інфляції, 13204 грн. 75 коп. - 10% річних, 240986 грн. 79 коп. - 0,5% пені, та 3654 грн. 00 коп. судового збору.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2, (ідентифікаційний номер 282380220) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1): 317087 грн. 88 коп. основного боргу, 5 386 грн. 15 коп. - 10 % річних, 98 297 грн. 28 коп. - 0,5 % пені; 32 802 грн. 23 коп. - індексу інфляції; 3654 грн. судового збору, а всього на загальну суму - 457 227 грн. 54 коп.

19 травня 2016 року представник відповідача подала заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

ОСОБА_2 не погодившись з вказаною ухвалою та заочним рішенням, оскаржила їх в апеляційному порядку.

Просила заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2015 року скасувати посилаючись на те, що вона була не повідомлена про розгляд справи і тому не змогла ознайомитись з позовними вимогами, надати пояснення, заперечення, приймати участь у вивченні доказів.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить скаргу ОСОБА_2 відхилити, а заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2015 року та ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2015 року залишити без змін, вважає, що рішення першої інстанції обґрунтоване і законне.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали, справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішенням суду першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 березня 2015 року між сторонами був укладений договір безвідсоткової позики з фізичною особою (а.с 8).

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 (позикодавець) передав ОСОБА_2 (позичальник) суму в розмірі 13 599 євро.

При укладенні договору (п. 6) сторони дійшли згоди, що у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми позики позикодавцю, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та десять процентів річних від простроченої суми, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Із боргової розписки (а.с. 9) слідує, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 05 березня 2015 року кошти еквівалентні сумі 13 599 євро.

Крім того, позивач зобов'язалася у разі прострочення повернення коштів сплатити кошти у розмірі 0,5% від отриманої суми позики за кожний день прострочення.

За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій особі (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із змісту ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк на в порядку встановленому договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником.

Оскільки, позичальник у визначені договором строки не повернула суму еквівалентну 13 599 євро, суд першої інстанції вірно задовольнив вимоги ОСОБА_3 стягнувши на його користь суму неповернутої позики та кошти, визначені угодою сторін, які підлягають стягненню у разі невиконання умов договору позичальником.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не була належним чином повідомлена про розгляд справи 11 листопада 2015 року, що позбавило її права надати суду докази, якими вона заперечує проти позову не підтверджуються матеріалами справи та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішенні судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликають сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

За приписами ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянути судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Тобто, сам факт не повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи не може бути безумовною підставою для скасування у апеляційному порядку заочного рішення, оскільки відповідач може послатися на докази якими він обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача у заяві про перегляд заочного рішення та додати до заяви відповідні документи ( ст. 229 ЦПК України), а також висловити свою думку щодо перегляду заочного рішення при розгляді заяви про його перегляд (ст. 231 ЦПК України).

Як вбачається із заяви про перегляд заочного рішення відповідач або його представник не навели жодного доказу та будь-якого обґрунтування щодо заперечень про вимог ОСОБА_3., а заява містить лише посилання yа те, що відповідач не була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Крім того, згідно заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4, остання просила провести розгляд справи про перегляд заочного рішення без її участі, так як не мала часу чекати судового засідання.

Із матеріалів справи вбачається, що заява про перегляд заочного рішення була подана 19 травня 2016 року, а розглянута 24 жовтня 2016 року, що свідчить про те, що відповідач та її представник мали достатньо часу для подання заперечень по суті позовних вимог та доказів на їх підтвердження.

Також, колегія судів звертає увагу, що відповідач чи її представник не були позбавлені можливості навести доводи та надати суду докази, якими вони заперечують проти позову на стадії апеляційного провадження.

Однак, в апеляційній скарзі та в судовому засіданні при її розгляді апеляційним судом стороною відповідача не було наведено жодних доводів та не надано доказів щодо неправильності рішення суду першої інстанції, крім доводу щодо неповідомлення відповідача про розгляд справи та неможливості подання доказів.

Таким чином, сам факт неповідомлення відповідача про час та місце розгляду справи не дають підстави для скасування заочного рішення суду першої інстанції, оскільки, проаналізувавши матеріли справи, колегія суддів приходить до переконання, що вказане порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, так як ОСОБА_2 чи її представник у порядку перегляду заочного рішення та оскарження рішення у апеляційному порядку мала всі можливості реалізувати свої процесуальні права по наданню заперечень проти позову та подання доказів.

Разом з тим, як уже зазначалося, жодного заперечення та, відповідно, доказу, які б спростовували позовні вимоги відповідач та її представник не надали.

При цьому, колегія суддів не вбачає відповідно до положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України, підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги, оскільки відсутні порушення норм матеріального чи процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції, а тому у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду слід відмовити.

У частині оскарження ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2016 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2015 року колегія суддів приходить до такого висновку.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено: ухвали, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, якою не передбачено оскарження ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Частиною 2 вищевказаної статті передбачено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо включаються до апеляційної скарги.

За правилами ч. 4 ст. 231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Відтак, нормами ЦПК України, передбачено реалізацію свого права відповідача у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення шляхом оскарження заочного рішення у загальному порядку, а не оскарження ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заперечення на яку можуть бути включені до апеляційної скарги.

Із апеляційної скарги вбачається, та як пояснила представник відповідача, позивач саме оскаржує ухвалу суду про залишення про перегляд заочного рішення без задоволення.

Частина. 2 ст. 293 ЦПК України передбачає включення заперечень до апеляційної скарги на ухвалу, що підлягає оскарженню, а не її оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України, доповненої згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року, що набрав чинності 30 липня 2010 року, у разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №12 «Про судову практику розгляду справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року зазначено, що при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Таким чином, ухвала про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не підлягає оскарженню, а у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо вирішення питання відносно ухвал, які не підлягають оскарженню.

Відтак, із урахуванням змін внесених до ст. 293 ЦПК України Законом від 7 липня 2010 року та правової позиції висловленої Верховним Судом України в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 у частині оскарження ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2016 року про залишення без задволнення заяви про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2015 року слід закрити, а апеляційну скаргу в цій частині повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ч.2 ст. 293 ЦПК України.

Крім того, колегією суддів встановлено, що при подачі апеляційної скарги позивачем не було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» викладена правова позиці, відповідно до якої у разі виявлення при розгляді справи неповноти сплати судового збору стягнення недоплачених сум проводиться з відповідної особи при ухваленні судового рішення.

Тобто, із ОСОБА_2, відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь держави слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 4019 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 303,307,308, 293, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в частині оскарження заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2015 року - відхилити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 листопада 2015 року - залишити без змін.

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2016 року.

Справу в частині оскарження ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 24 жовтня 2016 року повернути до суду першої інстанції для виконання вимог ч.2 ст. 293 ЦПК України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 4019 грн. 40 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Суддя С.Б. Бутенко

О.В. Прядкіна