Справа № 456/1054/16-ц
Провадження № 2/456/1025/2016
РІШЕННЯ

іменем України

27 травня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди та супроводу другого з батьків,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за межі України, а саме в країни: Республіку Польща, Грецію, США, у супроводі батька або у супроводі інших осіб, уповноважених останнім, без згоди та супроводу матері - відповідачки ОСОБА_2, на період до ІНФОРМАЦІЯ_1., тобто до досягнення сином 16-ти річного віку.

В обґрунтування позову покликався на те, що 17.07.2013 року розірвав шлюб з відповідачкою, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3. Останній проживає з ним. Відповідачка не приділяє належної уваги синові, не цікавиться його здоров'ям, вихованням та забезпеченням, не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання сина.

Він самостійно утримує та піклується про здоров'я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Ні він, ні син ОСОБА_3 не підтримують з відповідачем стосунків.

Для всебічного розвитку сина він має намір в якості туриста відвідати з сином США, відпочити на морі в Греції та відвідати Республіку Польщу. На його думку, така подорож матиме важливе значення для духовного та фізичного розвитку сина, оздоровлення його в морській кліматичній зоні. Однак, відповідачка відмовляється надати згоду на виїзд сина за межі України, тому він змушений звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Пояснив, що син ОСОБА_3 народився у Республіці Прольша, тому після закінчення навчання у школі має намір отримати карту поляка т продовжити навчання у цій країні.

Відповідачка в судовому засіданні позов заперечила, ствердила, що син протягом останнього року проживає з позивачем. Пояснила, що ОСОБА_3 особисто повідомив їй, що разом з батьком виїжджає за кордон на ПМЖ та просив надати дозвіл. Вона відмовилася надавати згоду на його виїзд за межі України, тому син перестав з нею спілкуватись.

Представник відділу - служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради - Кухар З.Р. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову, однак вважала, що суд зобов'язаний згідно чинного законодавства вказати часовий проміжок, на який надається дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Вимогами ст.ст.11,60 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 7 та ст. 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, Варшава, 21.12.2001р., ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2. у Варшаві Республіка Польша; батьками останнього є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно копії рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що був укладений 04.08.2001р., розірваний 17 липня 2013року.

14.11.2015р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, після чого ОСОБА_1 змінив прізвище на ОСОБА_1, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2.

Довідкою ОСББ «Стожари 1» стверджується, що ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 2001р. народження проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2. Зазначене також підтверджується письмовими заявами сусідів - ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8

З довідки ЖЕК №4 м. Стрий від 14.04.2016р. вбачається, що ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 та бабцею ОСОБА_5 зареєстровані в АДРЕСА_1. Як вбачається з договору дарування від 12.01.2009р. згадана квартира була подарована позивачем своєму синові ОСОБА_3.

У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Приписами ст. 33 Конституції України задекларовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У відповідності з ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" та Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-тирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

За змістом п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, проїзний документ дитини є документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну дитини - громадянина України в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю.

Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-тирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-тирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, законодавством України передбачена можливість вивезення дитини за кордон без надання згоди одного з батьків на підставі рішення суду за умови зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Відповідно до Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними органами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відмова відповідачки надати добровільну згоду на виїзд дитини за кордон є немотивована, що свідчить про зловживання відповідачкою своїми батьківськими правами. Зважаючи на те, що такий дозвіл відповідатиме інтересам дитини, сприятиме її гармонійному розвитку, адаптації у суспільстві, розширюватиме її кругозір, в цій частині вирішення питання про надання згоди на виїзд дитини за кордон без згоди батька необхідне в судовому порядку, тому суд приходить до висновку про необхідність надання такого дозволу.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.155 СК України, ч.3 ст.313 ЦК України, ст.ст. 2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України»,

в и р і ш и в :

позов задовольнити. Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2. народження на тимчасовий виїзд за межі України у супроводі батька - ОСОБА_1, а також у супроводі інших осіб, уповноважених його батьком ОСОБА_1, без згоди та супроводу матері ОСОБА_2 на період з 01.06.2016р. по ІНФОРМАЦІЯ_1. до країн Республіка Польща, Греція та Сполучених Штатів Америки.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд.

Головуючий-суддя О. В. Гулкевич