Справа № 382/1230/15-ц Головуючий у І інстанції Бурзель Ю. В.
Провадження № 22-ц/780/1110/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 03.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 26 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу , -

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом.

Зазначала, що 07 жовтня 2008 року вона позичила ОСОБА_3 15 тис. доларів США, що є еквівалентом 315 тис. грн., строком на 6 місяців.

На підтвердження укладеного договору позики відповідачем було власноруч написано розписку.

Посилаючись на те, що станом на 10 червня 2015 року ОСОБА_3 борг не повернула, мотивуючи це тяжким матеріальним становищем та неможливістю продати квартиру, позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 315 тис. грн. боргу за договором позики.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 26 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції невірно застосував норми ч.5 ст. 261 ЦК України і дійшов невірного висновку про те, що строк позовної давності почав свій перебіг з квітня 2009 року, оскільки в укладеному між сторонами позики зазначено, що строк повернення позики настає з моменту продажу відповідачем квартири у м. Яготині. Оскільки продаж квартири відповідач не здійснили, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до розписки від 07 жовтня 2008 року ОСОБА_3 отримала в борг від ОСОБА_2 15 тис. доларів, які зобовязалась віддати в термін півроку, а детальніше як продасть квартиру в АДРЕСА_1. (а.с. 4)

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказана боргова розписка містить вказівку на строк виконання зобовязання півроку з дати укладення договору позики від 7 жовтня 2008 року, отже, загальний с трирічний строк позовної давності сплинув 7 квітня 2011 року.

Оскільки позивач звернувся до суду за захистом порушеного права у червні 2015 року ( а.с.2), тобто після спливу передбаченого ст. 261 ЦК України трирічного строку позовної давності, а відповідач до ухвалення рішенням судом першої інстанції зробив заяву про відмову у позові через сплив строку позовної давності ( а.с.65-69) , отже висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності є правильним та таким, що відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, отже, посилання позивача на те, що ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 09 липня 2010 року позов ОСОБА_2 про цей же предмет залишено без розгляду ( а,с.37) не є підставою обчислення перебігу строку позовної давності з іншої дати.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної даності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку, однак матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач визнавала свій борг за договором позики, навпаки, в запереченнях вона вказувала на наявність між сторонами інших правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк повернення позики за вищевказаною розпискою сторони визначили не конкретним строком,а подією продаж квартири АДРЕСА_2, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу з таких підстав.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ч.1 ст. 251, ч.1 ст. 252, ст. 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок.

Терміном, згідно з ч.2 ст. 251 ЦК України, є певний момент у часі, з настанням якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

З огляду на викладені норми закону, зазначення у борговій розписці про те, що ОСОБА_3 зобов»язується повернути отримані кошти як продасть квартиру ( а.с.4), не є терміном виконання зобов»язань, оскільки продаж квартири це право, а не обов»язок особи і не може бути подією, яка має неминуче настати. Разом з тим вказівка у розписці про те, що ОСОБА_3 зобов»язується повернути отримані кошти через півроку свідчить про те, що сторони домовились про конкретний строк повернення позики за вищевказаною розпискою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 26 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :