УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Кадєтової О.В., Мостової Г.І., -
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «ТММ-Енергобуд» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ТММ-Енергобуд» (далі - ПрАТ «ТММ-Енергобуд») про поновлення на посаді електрозварника на автоматичних та полуавтоматичних машинах 5-го розряду дільниці зборки й зварювання з 04 лютого 2014 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04 лютого 2014 року до 31 грудня 2014 року в розмірі 79 621,68 грн та моральної шкоди в розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за пропуском строку звернення до суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працював на посаді електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах 5-го розряду дільниці зборки й зварювання ПрАТ «ТММ-Енергобуд» з 30 грудня 2010 року.

Відповідно до виписки № 268 із протоколу № 17 від 22 січня 2014 року засідання лікувально-консультаційної комісії Чугуївської ЦРЛ (а.с. 91), ОСОБА_4 встановлений діагноз: ІХС, стабільна стенокардія 2-3 ф. Дифузний кардіосклероз СН 2А ст. За висновком ЛКК потребує звільнення від роботи у нічний час строком на 3 місяці.

Наказом заступника генерального директора ПрАТ «ТММ-Енергобут» від 04 лютого 2014 року № 33-к/тр ОСОБА_4 був звільнений із займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, який перешкоджає продовженню цієї роботи) (а.с. 12).

З листа КЗОЗ «Чугуївська ЦРЛ ім. М.І. Коноваленка» від 29 січня 2014 року № 207 вбачається, що після проведеного медичного огляду ОСОБА_4, праця в умовах виробничого шуму (додаток 4 п. 5.4), робоча поза (додаток 4 п. 6.1.5) йому протипоказані (а.с. 99).

Також судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачеві, з урахуванням медичного висновку, 31 січня 2014 року було запропоновано варіант переведення на іншу роботу, а саме, у господарський відділ прибиральником територій (а.с. 101), від якого останній відмовився, про що складено відповідний акт (а.с. 102).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України, апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем пропущено встановлений положеннями ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, оскільки останній був звільнений з займаної посади 04 лютого 2014 року, а до суду з даним позовом звернувся у січні 2015 року. З відповідною заявою про поновлення такого строку позивач до суду не звертався, доказів поважності причин пропуску такого строку матеріали справи не містять.

Доводи касаційної скарги зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова