Справа № 307/902/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БОДНАР О.В., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі СОЧЦІ І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Тячівського районного суду від 30 березня 2016 року про повернення заяви у справі за його позовом до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу судді Тячівського районного суду від 30.03.2016, якою на підставі ст. 121 ч. 3 п. 4 ЦПК України повернуто заяву у справі за його позовом до Тячівської райдержадміністрації про відшкодування шкоди та розяснено право звернутися до ОСОБА_2 окружного адміністративного суду з відповідним позовом у порядку адміністративного судочинства. У скарзі вказується на порушення суддею норм процесуального права, оскільки в силу положень ст. 21 ч. 2 КАС України та ст. 15 ч. 1 п. 1 ЦПК України позов, предметом якого є лише відшкодування моральної та матеріальної шкоди, належить розглядати саме в порядку цивільного судочинства попри те, що відповідачем є субєкт владних повноважень. Просить ухвалу скасувати, питання щодо відкриття провадження в справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши апеляцію за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність учасників процесу, обговоривши доводи скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Постановляючи 30.03.2016 ухвалу про повернення заяви в справі позивачу з підстав, передбачених ст. 121 ч. 3 п. 4 ЦПК України, суддя суду першої інстанції виходив з того, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства і підсудний ОСОБА_2 окружному адміністративному суду (а.с. 36). Однак, із таким вирішенням процесуального питання погодитись не можна.

Як убачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1, позивач предявив до Тячівської райдержадміністрації вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн і матеріальної шкоди в розмірі 70000,00 грн (а.с. 1-9). Позивач мотивував вимоги тим, що шкоди йому завдано діями відповідача - субєкта владних повноважень, який свого часу незаконно звільнив позивача з роботи, що встановлено судовими рішеннями, ухваленими в порядку адміністративного судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (субєкт владних повноважень); юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори: фізичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (ст. 3 ч. 1 п.п. 1, 7, ст. 17 ч. 2 п.п. 1, 2 КАС України).

Поряд із цим, ст. 21 ч. 2 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів субєктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір; інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ст. 15 ч. 1 п. 1, ч. 2 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи, що позивачем не ставилося питання про вирішення публічно-правового спору і були заявлені лише вимоги про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, висновок судді про те, що ці вимоги повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства помилковий, такі вимоги належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання щодо руху позовної заяви у цивільній справі, що надійшла до суду, судді суду першої інстанції належить визначитися із тим, чи підлягає заява розгляду в порядку цивільного судочинства (юрисдикція суду, підвідомчість справи). У разі, якщо справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, вирішуються інші процесуальні питання, повязані з рухом заяви, у т.ч., щодо підсудності справи відповідному суду.

Питання щодо відкриття провадження в справі врегульовані ст. 122 ЦПК України, якою передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в справі, якщо вона не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства (ч. 2 п. 1). Тобто, якщо суддя дійшов висновку про те, що справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, у відкритті провадження в справі належить відмовити на підставі ст. 122 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦПК України. Втім, суддя суду першої інстанції не вирішував питання щодо відкриття провадження в справі та не застосовував відповідні положення цивільного процесуального закону, натомість замість питання про підвідомчість справи безпідставно вирішив питання щодо її підсудності із посиланням на ст. 121 ч. 3 п. 4 ЦПК України як на підставу для повернення заяви.

Отже, суддя повернув позивачу заяву необґрунтовано та порушив порядок, встановлений для вирішення відповідних питань. Відтак, апеляцію, доводи якої заслуговують на увагу, слід на підставі ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України задовольнити, ухвалу скасувати, питання про відкриття провадження в справі відповідно до процесуальної компетенції передати на новий розгляд до того ж суду.

Керуючись ст. 312 ч. 1 п. 3, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу судді Тячівського районного суду від 30 березня 2016 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді