ухвала

іменем україни

24 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Українсько-іспанського товариства з обмеженою відповідальністю «Харвест Індустріалес С.Л.», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент», про визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та Українсько-іспанським товариством з обмеженою відповідальністю «Харвест Індустріалес С.Л.» (далі - УІ ТОВ «Харвест Індустріалес С.Л.») укладено кредитний договір від 26 липня 2007 року № 15-К/ЗРД, відповідно до п. 1.1. якого банк має право надати товариству грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 1 200 000,00 доларів США на строк з 26 липня 2007 року до 30 червня 2012 року зі сплатою 12 %. Цільове призначення кредитної лінії: рефінансування кредитної заборгованості в інших банках (п. 1.5. договору).

У подальшому АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінив назву на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», а Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» у свою чергу змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»).

Позивач зазначає, що пунктами 2.4-2.6 кредитного договору передбачені обставини, які звільняють банк від обов'язку щодо надання грошових коштів. Також, в тексті кредитного договору відсутня інформація щодо відкритого рахунку для отримання грошових коштів у порядку, передбаченому п. 2.3. кредитного договору.

26 липня 2007 року на забезпечення виконання кредитного договору між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та УІ ТОВ «Харвест Індустріалес С.Л.» укладено іпотечний договір № 15-3/ЗРД, відповідно до якого в іпотеку передано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань боржника УІ ТОВ «Харвест Індустріалес С.Л.» за кредитним договором, між ПАТ «Омега Банк» та ОСОБА_4 29 травня 2009 року укладено договір поруки.

Згідно з п. 3.2. кредитного договору проценти за користування кредитною лінією нараховуються банком виходячи із умови тривалості року 360 днів та фактичної кількості днів у місяці.

ОСОБА_4 вважає пункт 3.2. кредитного договору таким, що порушує права споживачів та суперечить Цивільному кодексу України, оскільки у разі зменшення кількості днів у році, збільшується відсоткова ставка, а умови кредитування, які були реально встановлені в кредитному договорі, не відповідають волевиявленню УІ ТОВ «Харвест Індустріалес С.Л.» та вимогам закону.

Крім того, на думку позивача, банк приховав від УІ ТОВ «Харвест ІндустріалесС.Л.» повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів товариство в оману.

На підставі статей 203, 215, 236 ЦК України, ОСОБА_4 просив суд ухвалити рішення, яким визнати кредитний договір від 26 липня 2007 року № 15-К/ЗРД недійсним.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2015 року в якості третьої особи у справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності правових підстав для визнання недійсним кредитного договору.

Доводи касаційної скарги щодо не проведення додаткової або повторної експертизи, неправильного застосування норм матеріального права в частині нарахування відсотків не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_4 не є стороною кредитного договору від 26 липня 2007 року № 15-К/ЗРД, а діяв від імені УІ ТОВ «Харвест Індустріалес С.Л.», як генеральний директор відповідно до статуту.

Кредитний договір укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та УІ ТОВ «Харвест Індустріалес С.Л.» у письмовій формі, підписано уповноваженими особами та скріплено печатками сторін, як цього вимагають приписи статей 207, 208 ЦК України.

Сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (абз. 1 п. 4 ст. 179 ГК України, ст. 627 ЦК України).

ОСОБА_4 заявив позов про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на те, що передбачений у п. 3.2 кредитного договору порядок нарахування процентів методом «факт/360» суперечить ЦК України, і застосування банком зазначеного методу для визначення суми плати за користування кредитними коштами призводить до прихованого збільшення відсоткової ставки, що не було повідомлено УІ ТОВ «Харвест Індустріалес С.Л.».

Можливість застосування методу «факт/360» для обрахування процентних доходів і витрат передбачено п. 1.18 Постанови Національного банку України від 18 червня 2003 року «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України». Застосування зазначеного методу розрахунку процентів не суперечить вимогам законодавства і є результатом домовленості сторін кредитного договору.

Позичальник УІ ТОВ «Харвест Індустріалес С.Л.» не оспорює дійсність договору, а ОСОБА_4, заявляючи позов про визнання недійсним кредитного договору, посилається на помилку та оману позичальника - УІ ТОВ «Харвест Індустріалес С.Л.» з боку банку щодо відсоткової ставки за кредитом, та не зазначає і не доводить щодо яких умов правочину помилявся та був введений в оману саме позивач.

ОСОБА_4 виступив поручителем за виконання кредитних зобов'язань УІ ТОВ «Харвест Індустріалес С.Л.» і договір поруки від 09 червня 2009 року № 9-П/ЗМКЦ укладено на умовах обізнаності поручителя з природою вчинюваного ним правочину, з умовами основного договору та обов'язками боржника за ним, про що свідчить його особистий підпис на договорі.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що доводи позивача про те, що передбачений договором порядок визначення розміру плати за користування кредитними коштами є таким, що вводить в оману УІ ТОВ «Харвест ІндустріалесС.Л.», є безпідставним.

Предметом судового розгляду у даній справі є визнання недійсним кредитного договору і в предмет доказування не входить з'ясування обставин щодо фактичного розміру відсоткової ставки при застосуванні порядку нарахування процентів методом «факт/360». Отже, порушені питання перед експертом та його висновки не мають значення для правильного вирішення справи. Питання відповідності договору закону носить правовий характер і його вирішення відповідно до ст. ст. 214, 215 ЦПК України входить до компетенції суду.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.С. Ткачук І.М. Фаловська