АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/5577/16 Головуючий 1-ї інстанції - Діденко С.А.
Справа № 2-640/7997/16 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : захист прав споживача.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Пономаренко Ю.А., Івах А.П.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі Банк) про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову посилалась на те, що у квітні 2008 року між нею та ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Банк, було укладено кредитний договір на отримання нею кредитних коштів для придбання житлової нерухомості в сумі 60 000 доларів США строком до 01 квітня 2023 року зі сплатою 13,99 %.

На виконання забезпечення зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки.

З моменту укладання кредитного договору і до моменту подання позову, вона добросовісно виконувала свої зобов'язання, незважаючи на коливання курсу валюти.

У лютому 2016 року вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження, не будучи жодного разу повідомленою про судовий розгляд щодо неї, тому вважала, що її права та інтереси, що охороняються законом «Про захист прав споживачів», грубо порушено.

Також, посилалась на те, що в самому кредитному договорі відсутнє зазначення про суму кредиту, його сукупну вартість, мету надання, застереження щодо можливих валютних ризиків, відсутній детальний розпис кредиту та дата видачі коштів.

Представник Банку проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Справа в провадженні апеляційного суду знаходиться із серпня 2016 року, неодноразово призначалась до розгляду в судовому засіданні, за заявою ОСОБА_1 переносилась через її хворобу. Про розгляд справи 11.10.2016 року ОСОБА_1 повідомлялась, будь-яких інших заяв від ОСОБА_1 не надійшло.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку ОСОБА_1 належним чином повідомленої, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника анку, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що оспорюючи кредитний договір № 6220592 на отримання кредитних коштів для придбання житлової нерухомості в сумі 60 000 доларів США строком до 01.04.2023 року зі сплатою процентів у розмірі 13,99 % від 01.04.2008 р. 10 року, вона вважає його недійсним, посилаючись на юридичний висновок адвоката, зокрема, те,що банком всупереч вимогам ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору про надання їй кредиту, банк не повідомив її у письмовій формі всі відомості,що зазначені у п.2 ст.11 цього Закону, а також у кредитному договорі відсутній детальний розпис сукупної вартості кредиту, графік погашення кредиту, який є невідємною частиною Договору не містить спосіб, строки і суми погашення відсотків.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив із того, що укладений договір кредиту відповідає вимогам закону, волевиявленню сторін, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ,не порушує права позивачки , тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Такі висновки відповідають встановленим обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Як зазначено у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України "Про захист прав споживачів.

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК ); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними.

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Законом України "Про захист прав споживачів", зокрема, ст..11, а також Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту,затвердженими Постановою НБУ від 10.05,2007 р. № 168 передбачено обов'язок банку визначати у кредитному договорі і перед підписанням договору повідомити споживача у письмовій формі зокрема про: а) мету, для якої споживний кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; кредитні умови, надання інформації споживачу про сукупну вартість кредиту", отримати письмове підтвердження споживача про отримання вищевказаної інформації.

Правилами( Пунктом 3.4. ) передбачено обов'язок банків в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Із матеріалів справи вбачається,що 01.04.2008 року між ЗАТ «Перший Український Банк»,правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6220592 строком до 01.04.2023 року за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 60 000 доларів США для придбання житлової нерухомості зі сплатою процентів у розмірі 13,99 % (а.с.8-13).

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1, 01.04.2008 року було укладено Договір іпотеки №6220644 (а.с.17-21).

Оспорюваний кредит укладений у встановленій законом письмовій формі. Умовами кредитного договору передбачені всі істотні умови,які визначені законом - ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України - про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

З умовами договору позивачка була ознайомлена,про що свідчить її особистий підпис на сторінках укладеного кредитного договору.

Як встановлено судом і вбачається із матеріалів справи, укладений сторонами кредитний договір містить всі суттєві умови, передбачені ст.ст.1054,1055 ЦК України.

За вимогами ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачкою не надано суду доказів того, що банк перед укладенням кредитного договору не надав їй повної передбаченої законом інформації щодо умов кредитування, а зазначені матеріали,що містяться у справі,спростовують таке її ствердження.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ст.ст. 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При укладенні оспорюваного кредитного договору сторони узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними. Так, з кредитного договору вбачається, що в ньому зазначені сума кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати заборгованості, тощо. Позивачка погодилась на отримання кредиту та була ознайомлена з його умовами, що запропоновані Банком.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачений обов'язок позичальника повернути кредитору в повному обсязі існуючу заборгованість по кредиту, сплатити нараховані проценти за користування, а у разі порушення зобов'язань за договором - понести штрафні санкції.

Позивачка погодилась з такими умовами, підписавши кредитний договір особисто і без застережень, протягом двох років виконувала його умови, про що зазначив її представник у засіданні судової колегії.

Заборони на включення до договору, умов передбачених ним, чинне законодавство не містить.

Умови договору не можуть вважатись такими, що порушують права і інтереси позичальника, оскільки цивільні відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ст. 1 ЦК України ).

ОСОБА_1 могла відмовитися від укладення кредитного договору на таких умовах, що визначені цим договором.

Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь яких застережень, отриманням коштів у кредит, виконанням умов договору позичальниця підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма його умовами.

ОСОБА_1 не наведено переконливих доказів на підтвердження того, що спірний договір не відповідає вимогам Закону України "Про захист прав споживачів» та є правочином, що містить несправедливі умови і який обмежує права споживача.

Ствердження в позові і в апеляційній скарзі про те, що банком у порушення вимог ч. .2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», їй не було надано у письмовій формі необхідної інформації, про несправедливість умов кредитного договору спростовуються встановленими судом обставинами справи і є неспроможними, оскільки позивачкою не надано суду доказів і того,що відсутність будь-якої частки інформації вплинула на її усвідомлення і обізнаність щодо змісту укладеного договору .

Зміст апеляційної скарги не містить у собі конкретних доводів щодо порушень судом при розгляді справи матеріального або процесуального права ,що вплинуло на правильність висновків суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: