Справа № 463/2131/15 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/476/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Фейір К.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представника -

ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, третя особа Відкрите акціонерне товариство «Львівоблсільбуд», про визнання права на квартиру, зобов'язання до вчинення дій, визнання недійсними ордеру, рішення, свідоцтва по право власності,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, третя особа Відкрите акціонерне товариство «Львівоблсільбуд», про визнання права на квартиру, зобов'язання до вчинення дій, визнання недійсними ордеру, рішення, свідоцтва по право власності, в якому просили:

- визнати за ними права на квартиру АДРЕСА_1 в порядку приватизації;

- зобов'язати Винниківську міську раду укласти з ними договір житлового найму та видати ордер на квартиру АДРЕСА_1;

- визнати недійсним ордер № 2447 від 22.03.2005р., виданий виконавчим комітетом ВМР на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7;

- визнати недійсним рішення про приватизацію та свідоцтва про право власності на квартируАДРЕСА_1, видане 23.09.2005р. на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 19.12.1996р. Львівською обласною будівельною фірмою «Львівсільбуд» на ім'я ОСОБА_11 видано охоронне свідоцтво НОМЕР_1 на квартируАДРЕСА_1. У відповідності до протоколу загальних зборів черговиків 82-квартирного житлового будинку по Кільцевій у м. Львів-Винники від ВАТ «Львівоблсільбуд» і АТ «Галичфарм» від 05.03.2002р., був створений комітет черговиків по завершенню будівництва і здачі його Державній технічній комісії. Кожний черговик в свою чергу підписав заяву, у якій дав згоду на завершення внутрішньо-будівельних робіт закріпленої квартири та загально будинкових комунікацій за власні кошти і з власною трудовою участю. На спільному засіданні правління і профкому ВАТ «Львівсільбуд» 14.08.2003р. був затверджений розподіл квартир за вищевказаною адресою, а сім'ї позивачів виділено квартируАДРЕСА_1. Відтак, практично з 2002 року під час проведення ремонту вони поселились в цю квартиру і з цього часу проживають в ній, однак 24.09.2004р. ВАТ «Львівський каменеобробний завод» подав до Господарського суду Львівської області позов, предметом якого була вказана квартира. В процесі розгляду цього спору, 22.12.2004р. суд затвердив мирову угоду, за змістом якої спірну квартиру закріплено за черговиком ОСОБА_4 22.03.2005р. на його ім'я видано ордер на квартиру, однак 03.08.2005р. Вищий господарський суд України скасував ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції про затвердження мирової угоди, а справу передав на новий розгляд. Під час нового розгляду справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.11.2005р. провадження у справі припинено у зв'язку з відмовою позивача від позову, однак, незважаючи на це, після скасування ухвали про затвердження мирової угоди, 23.09.2015р. на ім'я відповідачів видано свідоцтво про право спільної сумісної власності. За таких обставин, ордер та свідоцтво, які видано на підставі скасованого судового рішення, вважають недійсними, а себе, відповідно, вважають такими, що набули права власності на цю квартиру, оскільки проживають в ній з 2002 року, та після цього, відкрито і безперервно користується нею на протязі більш як десяти років. Набуття права власності в даному випадку відбувається за рішенням суду, з приводу чого пред'явили згаданий позов.

Посилаючись на вказане просили задовольнити їхній позов.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року позов задоволено частково та:

-визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 право на квартиру АДРЕСА_1 в порядку приватизації;

-визнано недійсними: ордер № 2447 від 22.03.2005 року виданий Виконкомом Винниківської міської ради на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7; рішення про приватизацію Виконкому Винниківської міської ради № 294 від 20.09.2005 року; свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видане 23.09.2005 року на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_7.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог оскаржив відповідач ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме які регулюють набуття права на користування квартирою та передачі її в порядку приватизації у власність, не надано належної правової оцінки судовим рішенням, які підтверджують відсутність у позивачів права на спірну квартиру та самочинне її зайняття.

Просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягали застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні правовідносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини в правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення в частині задоволених позовних вимог, суд виходив з того, що позивачі ОСОБА_10 набули права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю, тому правові перешкоди для визнання за позивачами права на квартиру в порядку приватизації відсутні.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального та матеріального права.

Судом встановлено, що предметом спору є трикімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 45,2 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що будівництво 82-квартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 здійснювало ВАТ «Львівоблсільбуд» як забудовник (до перетворення в процесі приватизації: Львівська обласна асоціація «Львівсільбуд», згодом Державне комунальне підприємство Львівська обласна будівельна фірма «Облсільбуд») в період з 1992р. по 2003р. з залученням коштів інших організацій - дольовиків на договірній основі, зокрема: ВАТ «Дублянський будівельник», АТ «Галичформ», ТзОВ «Сантехсервіс», ВАТ «Основа» та інших. Вказані юридичні особи приймали безпосередньо участь у будівництві житлового будинку за власні кошти.

17 жовтня 2003р. рішенням Львівського міськвиконкому № 918 був затверджений Акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом будинку до експлуатації (а.с. 64). Після здачі будинку в експлуатацію був проведений розподіл квартир серед організацій-дольовиків. 20 травня 2004р. будинок переданий на баланс Винниківської міської ради.

Згідно вкладу ВАТ «Основа» в будівництво будинку в розмірі 20 202 грн. підтвердженого наданими ВАТ «Основа» документами, для ВАТ «Основа» була виділена 2-кімнатна квартира АДРЕСА_2, загальною площею 53,4 кв.м для послідуючого розподілу серед працівників-черговиків, яке на засіданні профкому та адміністрації ВАТ «Основа» виділено сім'ї черговика Майорчак.

Позивач ОСОБА_12 не працював у ВАТ «Львівоблсільбуд» і не перебував в цій організації на квартирному обліку як і члени його сім'ї, є працівником ВАТ «Основа» і в цій організації перебуває на квартирному обліку разом з сім'єю.

Надання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється у порядку, передбаченому Главою 1 Житлового кодексу України шляхом прийняття рішення профкому адміністрації, рішення виконавчого комітету з видачею ордеру на конкретне жиле приміщення.

Позивачі ОСОБА_10 вважають, що мають право на виділення їм трикімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення адміністрації та профкому ВАТ «Львівсільбуд» від 14.08.2003р. № 6 та охоронного свідоцтва, виданого на підставі цього рішення.

Між тим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 червня 2005р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2005р. у справі за позовом ОСОБА_11 до ВАТ «Львівоблсільбуд», ОСОБА_13, Винниківської міської ради, треті особи ОСОБА_14, ВАТ «Основа» про визнання права на квартиру, визнання неправомірними дій та бездіяльності посадових осіб правління ВАТ «Львівоблсільбуд» та зобов'язання вчинити дії, яке набрало законної сили, ОСОБА_11 відмовлено у задоволенні позову про визнання права на одержання АДРЕСА_1

Цим судовим рішенням встановлено, що на спільному засіданні правління та профкому ВАТ «Львівсільбуд» 22 квітня 2004р. (протокол № 4) з участю запрошених представників обкому профспілки працівників агропромислового комплексу, Львівської обласної державної адміністрації, виконкому Винниківської міської ради, представників підприємств-дольовиків, представників ініціативної групи громадян по завершенню будівництва будинку АДРЕСА_1 відмінено як незаконні протоколи № 5 від 08.09.2002р. та № 6 від 14.08.2003р. спільного засідання правління і профкому ВАТ «Львівоблсільбуд» по розподілу квартир як такі, що прийняті з порушенням житлового законодавства до прийняття будинку в експлуатацію та до розподілу квартир між організаціями-дольовиками з врахуванням дольової участі в будівництві. Встановлено, що бувший голова правління ВАТ «Львівоблсільбуд» одноособово, з перевищенням повноважень 08.09.2002р. та 14.08.2003р. провів розподіл квартир як для працівників ВАТ «Львівоблсільбуд», так і для працівників інших організацій», і зокрема, ОСОБА_11

Встановлено, що вказане рішення від 22.04.2004р. позивачем ОСОБА_11 не оскаржувалось, а ВАТ «Основа» не оскаржувало рішення ВАТ «Львівоблсільбуд» про виділення йому лише одної двохкімнатної квартири.

Суд у рішенні від 22 червня 2005р. констатував, що право ОСОБА_11 на отримання квартири АДРЕСА_1 не підтверджується жодним доказом, він перебуває на квартирному обліку по місцю праці та проживання.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 березня 2011р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_11 до ТзОВ «ПорталЗахід» (колишнє ВАТ «Львівоблсільбуд») про визнання недійсним протоколу засідання правління і профспілкового комітету ВАТ «Львівоблсільбуд» від 22 квітня 2004р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2012р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2012р.

Таким чином правова підстава для набуття ОСОБА_11 права на користування квартирою відсутня, це підтверджено судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені вказаним судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, проте суд першої інстанції ухвалюючи рішення у даній справі вказаних вимог закону не врахував (а.с. 110-112).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.11.-22.12.2004р. у справі № 2/286-24/257 за позовом ВАТ «Львівський каменеобробний завод» до ВАТ «Львівоблсільбуд» та виконкому Винниківської міської ради про спонукання до виконання зобов'язань за договором була затверджена мирова угода, за умовами якої ВАТ «Львівоблсільбуд» передає ВАТ «Львівський каменеобробний завод» як дольовику у будівництві житлового будинку 3-х кімнатну квартиру НОМЕР_1 житловою площею 45,2 кв.м., загальною площею 71,3 кв.м. в буд. АДРЕСА_1 у м. Винники на підставі акту приймання-передачі та всі необхідні документи для закріплення за черговиком позивача, позивач зобов'язався закріпити за черговиком ОСОБА_4 вказану квартиру, а виконавчий комітет Винниківської міської ради зобов'язався на підставі поданих документів на черговому засіданні закріпити за черговиком вказану квартиру (а.с. 16).

Встановлено, що мирова угода була виконана і по акту приймання-передачі від 28 грудня 2004р. кв. АДРЕСА_1 була передана ВАТ «ЛКЗ» для закріплення за черговиком ВАТ «ЛКЗ», а рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради від 15.03.2005р. № 93 сім'ї ОСОБА_4 як черговикам ВАТ «ЛКЗ» була надана вказана квартира та видано ордер № 93, а 23.09.2005р. оформлено свідоцтво про право власності на вказану квартиру на трьох співвласників ОСОБА_4.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 08 вересня 2006р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2001р., було відмовлено у позові ОСОБА_11 до виконкому Винниківської міської ради, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_5, про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Виниківської міської ради № 93 від 15.03.2005р. «Про закріплення квартири та видачу ордеру черговику ВАТ «Львівський каменеобробний завод», а саме кв. АДРЕСА_1

Колегія суддів вважає, що скасування ухвали Господарського суду Львівської області про затвердження мирової угоди між ВАТ «Львівоблсільбуд» та ВАТ «Львівський каменеобробний завод» постановою Вищого господарського суду України від 03 серпня 2005р. не породжує для позивачів ОСОБА_11 жодних прав на вищевказану квартиру з врахуванням вищезазначених доводів.

Окрім того встановлено, що на стадії нового розгляду справи Господарським судом, ВАТ «Львівоблсільбуд» та ВАТ «Львівський каменеобробний завод» добровільно врегулювали спір, і позивач ВАТ «Львівський каменеобробний завод» відмовився від позову, заява про відмову від позову була прийнята Господарським судом Львівської області, який своєю ухвалою 10.11.2005р. у справі № 2/746-20/367 (2-286-24/257) закрив провадження у справі (а.с.59).

Встановлено, що повороту виконання мирової угоди сторони не вимагали і кв. НОМЕР_1 залишилась в розпорядженні ВАТ «ЛКЗ» згідно акту приймання-передачі від 28.12.2004р.

Проте суд першої інстанції цих обставин не врахував.

Колегія суддів вважає, що не можна погодитись з рішенням суду першої інстанції про визнання за позивачами ОСОБА_11 права власності на спірну квартиру за набувальною давністю в порядку приватизації.

Частина 1 ст. 344 ЦК України не регулює правовідносини, що виникли між сторонами, оскільки право позивачів ОСОБА_11 на вказану квартиру на підставі норм Житлового кодексу не знайшло підтвердження, набрали законної сили рішення Личаківського районного суду м.Львова від 18 травня 2007р., 17 лютого 2009р., 04 листопада 2010р. про виселення усієї родини ОСОБА_12 із спірної квартири без надання іншого житла, як таких, що заселились в квартиру без законних підстав, ці рішення суду звернуті до виконання, були виконані, проте позивачі повторно самовільно вселяються у спірну квартиру у зв'язку з чим Личаківським районним судом м. Львова постановляють ся ухвали про їх повторне виселення (а.с. 103-105).

Таким чином правові підстави для визнання за позивачами ОСОБА_11 права на спірну квартиру за набувальною давністю відсутні, вони проживають в квартирі без правових підстав, вселення відбулось самочинно, у період судових спорів.

Право власності на квартиру в порядку приватизації переходить до осіб, які постійно на законних підставах проживають в квартирі державного житлового фонду, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та в порядку, передбаченому ст. 8 цього Закону.

Суд першої інстанції цих положень Закону не врахував, замінив собою орган приватизації та визнав за позивачами право власності на спірну квартиру за набувальною давністю не тільки всупереч ч.1 ст. 344 ЦК України, але й в порядку приватизації, чим допустив грубе порушення норм матеріального права, що призвело до порушення законних прав сім'ї ОСОБА_5, які згідно довідки ВАТ «Львівоблсільбуд» від 08.06.2005р. № 4/6 в термін до 2001р. повністю сплатили вартість збудованої на умовах дольової участі 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1

Ураховуючи, що висновки суду першої інстанції про те, що відповідачі ОСОБА_5 набули право власності на спірну квартиру на підставі рішення Господарського суду, яке в подальшому було скасовано, не відповідають фактичним обставинам справи, рішення органу влади, яким за сім'єю ОСОБА_5 була закріплена спірна квартира та передана їм у власність в порядку приватизації з дотриманням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є чинними, їх законність підтверджена судовим рішенням, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про визнання недійсним ордеру № 2447 від 22.03.2005р., рішення про приватизацію квартири № 294 від 20.09.2005р., свідоцтва про право власності на квартиру сім'ї ОСОБА_5 також підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 вересня 2015 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради про визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 право на квартиру АДРЕСА_1 в порядку приватизації; визнання недійсними: ордеру № 2447 від 22.03.2005 року виданого Виконкомом Винниківської міської ради на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7; рішення про приватизацію Виконкому Винниківської міської ради №294 від 20.09.2005 року; свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 виданого 23.09.2005 року на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 з кожного по 66 (шістдесят шість) грн. 99 коп. судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк