АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5765/16 Справа № 208/2107/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Дніпро

03 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Деркач Н.М., Красвітна Т.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-1" на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 16 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-1" про захист честі, гідності, та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Технополіс-1» про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що працював на підприємстві відповідача з 18 травня 2010 року вантажником.

13 травня 2015 року директор Дніпродзержинської філії ТОВ «Технополіс-1» видав наказ № 1 «Про скорочення чисельності працівників», 20 липня 2015 року позивача було звільнено з роботи за скороченням штату працівників згідно ст.40 ч. І КЗпП України.

Рішенням Заводського районного суду від 28 жовтня 2015 року позивач поновлений на роботі. Під час судового засідання представниками ТОВ»Технополіс-1» надавались пояснення та заперечення, в яких щодо нього міститься неправдива інформація.

Позивач вважає, що зазначеними діями відповідач завдав шкоду його честі, гідності та діловій репутації, просив суд зобовязати відповідача надати йому письмову відповідь яка має містити вибаченнями чотирьох посадових осіб, які розповсюджували стосовно нього інформацію, яка не відповідає дійсності та порочить його честь та гідність, стягнути моральну шкоду, спричинену розповсюдженням неправдивих відомостей в розмірі 30000 грн.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням суду І інстанції позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Технополіс-1» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду 500грн., судовий збір 300 грн,. на користь держави судовий збір в сумі 251,21 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У запереченні, позивач просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду І інстанції - без змін.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював з 18 травня 2010 року на посаді вантажника в ТОВ «Технополіс-1». Наказом директора Дніпродзержинської філії ТОВ «Технополіс-1» № 1 «Про скорочення чисельності працівників» від 13 травня 2015 року було створено робочу комісію з питань визначення переважного права залишення на роботі у звязку із скороченням штату із складанням висновку та рекомендацій генеральному директору залишити в штаті того чи іншого працівника.

Наказом директора філії № 68-к від 20 липня 2015р. позивача було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників. Підставами для такого наказу стали пояснення бухгалтера філії ОСОБА_3, спеціаліста з безпеки ОСОБА_4, пояснення директора філії ОСОБА_5, протокол та рекомендація на звільнення.

Під час розгляду судом цивільної справи, ТОВ «Технополіс-1» було надано заперечення на позовну заяву ОСОБА_2 про поновлення на роботі, я якому зазначено що ОСОБА_2 має значно нищу продуктивність праці, були зауваження до виконання ним трудових функцій, за що неодноразово слідували усні зауваження. Суду також були надані пояснення бухгалтера філії ОСОБА_3, спеціаліста з безпеки ОСОБА_4, пояснення директора філії ОСОБА_5, протокол та рекомендація на звільнення ОСОБА_2 із займаної посади вантажника.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 жовтня 2015р. позивач поновлений на роботі. Суд дійшов висновку, що доводи відповідача про значно нижчу продуктивність праці позивача і кваліфікацію порівняно з іншим вантажником ОСОБА_6 не прийняті судом до уваги, оскільки вони грунтуються на особистих субєктивних припущеннях відповідача, в підтвердження яких не надано доказів ( порівняних висновків атестаційних вимог, медичних документів з відповідними висновками, нарядів та актів виконаних робіт за певний час, відомостей про надання преміальних доплат та інших заохочень за високі показники в роботі, даних про відмову позивача від виконання певних робіт, порушення відповідачем питань щодо невиконання або неналежного виконання ним професійних обовязків та зауважень щодо їх неналежного виконання з боку керівництва накази, доповідні, акти, службові записки, скарги замовника, тощо), а сама по собі неможливість надати позивачу іншу роботу за відсутністю цієї посади у штатному розкладі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог про поновлення на роботі.

Суд зазначив, що представники відповідача надали до суду документи, які містили інформацію про ОСОБА_2 яка порочать його честь, гідність, ділову репутацію з метою запобігання поновлення його на роботі, оскільки документи, в яких були викладені відомості, в судовому засіданні оголошувалися невизначеному колу осіб, стали відомі робітникам суду, робітникам ТОВ «Технополіс-1», суд вважав, що викладена інформація у запереченні на позов ОСОБА_2 до товариства, у документах наданих суду, має вважатися розповсюдженою, порушені честь гідність та ділова репутація позивача які підлягають захисту в установленому ст. 277 ЦК України порядку, так як доведення тих відомостей до суддів, співробітників суду, інших учасників процесу, робітників ТОВ «Технополіс-1», хоча й у встановленому процесуальним законом порядку, не є виключенням із загального правила.

З посиланням на ст. 23 ЦК України суд відшкодував моральну шкоду.

При цьому суд зазначив, що вимоги в частині зобовязання ТОВ «Технополіс-1» надати позивачу письмову відповідь із вибаченнями, не підлягає задоволенню оскільки такий спосіб як примусове вибачення не є способом захисту честі, гідності, ділової репутації.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Способи судового захисту передбачені ст. 16 ЦК України

Предметом спору позивач визначив зобовязання відповідача надати йому письмову відповідь яка має містити вибаченнями чотирьох посадових осіб, що розповсюджували стосовно нього інформацію, яка не відповідає дійсності та порочить честь та гідність, стягнути моральну шкоду, спричинену розповсюдженням неправдивих відомостей.

Закон України "Про звернення громадян"регулює порядок розгляду звернень громадян до установ, підприємств, посадових осіб.

Згідно з ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб у який вона була поширена. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію

За п. 15 Постанови Пленуму Верховног Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб ( ст.275 ЦК України). Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно положень частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Крім того, пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В скарзі апелянт вказує, що по справі мають місце оціночні субьективні припущення посадових осіб та працівників товариства щодо позивача, які не є недостовірними відомостями та порочать його честь, гідність, ділову репутацію.

Відповідно до ч.2 ст. ст.30 ЗУ "Про інформацію" від 02 жовтня 1992р., оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.( ч.1 ст.30 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992р.)

Однак ні в позовній заяві ОСОБА_2, ні в судовому рішенні не зазначено які конкретно обставини що викладені в документах чи висловлюванні посадових осіб відповідача є недостовірними, порочать честь, гідність, ділову репутацію позивача та підлягають спростуванню.

У п.15 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" надано роз'яснення про те, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням

В пп. 3, 17. вказаної постанови, роз'яснено, що при розгляді справ суди повинні з'ясувати, чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність і ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності.

Обов'язок довести відповідність розповсюдження відомостей покладається на відповідача, а на позивача - обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, саме тією особою, до якої пред'явлено позов.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі .

В пункті 24. постанови Пленуму розяснено, що задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить

гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Стосовно відшкодування позивачу моральної шкоди та судових витрат то вказані вимоги є взаємопов'язаними з позовом про захист честі. гідності, ділової репутації і не можуть бути розглянуті без висновків суду за вказаним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд належно не перевірив вказані обставини, не встановив, що є предметом спору та правові підстави заявлених вимог.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 10, 213-215 ЦПК України зобов'язаний був вжити передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки і сприяти у здійсненні цих прав, перевірити і оцінити поряд з іншими доказами пояснення сторін, обґрунтовуючи рішення відповідними доказами, дослідженими в судовому засіданні, навести докази, на підставі яких ті чи інші докази були відхилені. Усупереч ст. 203 ЦПК України суд не зазначив у рішенні, на підставі яких саме доказів він дійшов висновку про те, що поширені відомості завдають шкоди інтересам, честі, гідності і діловій репутації позивача.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки судом належно не встановлено предмет та правові підстави заявлених вимог, фактичні обставини по справі, суд не виконав вимог ст.ст. 213-215, частини 4. ст.10 ЦПК України, порушив норми процесуального та матеріального закону, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як передчасне, з ухваленням нового - відмови у задоволенні заявленого позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-1" задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 16 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Технополіс-1" про захист честі, гідності, та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, скасувати, в позовних вимогах - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: В.О. Тамакулова

С у д д і: ОСОБА_7

ОСОБА_8