Справа № 755/6037/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Локоткова І.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 03.12.2014 року у справі № Д-07/14,-

встановив:

ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 03 грудня 2014 року у справі № Д-07/14.

Вимоги заяви мотивує тим, що рішенням третейського суду, яке постановлене суддею Оберемко Р.А. та отримане ОСОБА_1 16 грудня 2014 року, у задоволенні поданого ОСОБА_1 позову до ПАТ «Дельта Банк» про розірвання кредитного договору було відмовлено та задоволено зуcтрічний позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зазначене рішення ухвалене з порушенням норм чинного законодавства, тому підлягає скасуванню.

Між ОСОБА_1 та ПАТ «Астра Банк» 11 жовтня 2013 року було укладено кредитний договір № 81901.

21 лютого 2014 року ПАТ «Дельта Банк» повідомило ОСОБА_1 про те, що з 02 грудня 2013 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги за кредитним договором.

23 грудня 2014 року ОСОБА_1 завернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою до ПАТ «Дельта Банк» про визнання п. 7.1 кредитного договору, що містило третейське застереження, недійсним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

За результатами розгляду поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2015 року було скасоване та прийняте нове, яким вимоги заявника задоволено та визнано п. 7.1 кредитного договору недійсним з моменту укладення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» було відхилено, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.06.2015 року залишене без змін.

Вказану ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 року заявник отримала лише у березні 2016 року.

Заявник зазначає, що рішення третейського суду м. Києва має бути скасоване на підставі п. 3 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, оскільки третейську угоду визнано судом недійсною.

Також представником заявника ОСОБА_2 подана заява з проханням поновити ОСОБА_1 строки для подачі заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 03.12.2014 року з посиланням на те, що третейська угода визнана судом недійсною після спливу строків на оскарження рішення третейського суду, тому є об'єктивні обставини для поновлення строків (а.с. 29).

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 підтримав подані заяви та викладені у них обставини.

Представник ПАТ «Дельта Банк» Мостепанюк В.І. в судовому засіданні просив заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 03.12.2014 року залишити без розгляду у зв'язку з пропущенням визначеного законом трьох місячного строку звернення до суду з вказаним вимогами, так як рішення третейського суду, що є предметом спору, прийняте 03.12.2014 року, проте заява про його скасування подана 01.04.2016 року, тобто після спливу більше двох років.

Вислухавши представника заявника та представника ПАТ «Дельта Банк», дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 у заяві вказує, що спірне рішення третейського суду вона отримала 16.12.2014 року, третейська угода визнана судом недійсною після спливу строків на оскарження рішення третейського суду та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 року вона отримала лише у березні 2016 року.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 389-1 ЦПК України, заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом. Заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

При вирішенні питання про дотримання заявником ОСОБА_1 строків, передбачених ст. 389-1 Цивільного процесуального кодексу України, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», де зазначено, що сторони повинні мати можливість скористатися правом на вчинення позову з того моменту, коли вони ознайомилися із рішенням, що покладають на них обов'язки або можуть порушувати їхні законні права чи інтереси. Як засіб спілкування між органами та сторонами, вручення рішення створює можливість для сторін знайомитись з рішенням та підставами для нього, таким чином надаючи їм змогу оскаржити його, якщо вони вважатимуть це за доцільне.

Виходячи з обставин, наведених ОСОБА_1 щодо підстав для поновлення пропущеного строку для оскарження рішення третейського суду, у заявника виникло право оскаржити рішення третейського суду, яке винесене 03 грудня 2014 року, після набрання чинності рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.06.2015 року, яким визнано недійсним третейську угоду, що безпосередньо передбачено п. 3 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, та яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 року, тому виходячи з положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, суд вважає, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Суд також приймає до уваги наступні обставини.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 03 грудня 2014 року у справі № Д-07/14 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про розірвання договору кредиту та задоволено зуcтрічний позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Даним рішенням третейського суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в сумі 257 687 грн. 81 коп. та витрати пов'язані з вирішенням спору третейським судом у розмірі 2 976 грн. 88 коп. (а.с. 9-14).

Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди», на розгляд до третейського суду може бути переданий спір за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремою письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода є підставою для передачі спору на розгляд третейського суду, а в деяких випадках - і підставою для створення та діяльності такого суду. Таким чином, належність форми і змісту третейської угоди, наявність у ній всіх істотних умов, передбачених законом, є первинною та обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду, а відтак - і третейського рішення.

Отже, обов'язковою умовою для розгляду спору в третейському суді є наявність третейської угоди між сторонами.

Судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 81901 (а.с. 4 - 8).

Пункт 7.1 вказаного кредитного договору містить третейське застереження, відповідно до якого всі спори щодо укладення, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю або частково, а також з будь-яких інших питань, що стосуються цього Договору, становлять предмет спору та підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

Третейський суд це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та (або) юридичних осіб у порядку, встановленому законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин.

Підстави для скасування рішення третейського суду визначені у статті ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, якою передбачено, що рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо третейську угоду визнано судом недійсною.

Як з'ясовано судом, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним пунктів кредитного договору задоволено та визнано недійсним з моменту його укладення пункт 7.1 Кредитного договору № 81901 укладеного 11 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_1 (а.с. 19-23).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» було відхилено, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року залишене без змін (а.с. 24-27).

Згідно з Конституцією України, Україна є демократичною, соціальною, правовою державою; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст. ст. 1, 3 Конституції України).

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України) і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Способами реалізації права кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних правовідносин є звернення до третейського суду (у передбаченому Законом України «Про третейські суди» випадках і порядку) та судовий захист.

Ураховуючи положення ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення спорів лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду, і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень ст. ст. 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом оскарження дій і рішень.

Відповідно до положень ч. 3 та ч. 4 ст. 389-4 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду. Суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 389-5 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду є обґрунтованою, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Дельта Банк» на користь заявника підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 275 грн. 60 коп. (а.с. 3).

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 8, 21, 22, 55, 64, 124 Конституції України, ст. ст. 5, 12, 51 Закону України „Про третейські суди", ст. ст. 1, 3, 4, 72, 73, 88, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 03.12.2014 року по справі № Д-07/14.

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 03.12.2014 року у справі № Д-07/14 задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 03 грудня 2014 року по справі № Д-07/14 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання кредитного договору та зуcтрічним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя