ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3780/15-ц
Провадження № 2/636/142/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2016 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Оболєнської С.А.,

за участю секретаря Гамоліної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, неустойки, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, з урахування уточнених позовних вимог просила:

в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (податковий номер: НОМЕР_2), ОСОБА_3 (податковий номер: НОМЕР_3), ОСОБА_4 (податковий номер: НОМЕР_4) за Договором позики в редакції відповідно до Додаткового договору № 1 у визначеному Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 березня 2014 року розмірі на загальну суму 159 856 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят шість) грн. 72 коп., яка складається з:

-неповернутої частини боргу в сумі, еквівалентній 6 205 (шести тисячам двомстам п'яти) доларам США;

-процентів за користування позикою в сумі, еквівалентній 3 280 (трьом тисячам двомстам вісімдесяти) доларам США;

-трьох процентів річних від простроченої поверненням позики в сумі, еквівалентній 412 (чотирьомстам дванадцяти) доларам США;

-неустойки у розмірі 80 800 (вісімдесят тисяч вісімсот) грн.,

а також вимог, які пред'явлені в цьому уточненому позові щодо стягнення з Відповідачів:

-процентів за користування коштами за період з 04 листопада 2013 року по 19 серпня 2015 року в сумі, еквівалентній 1 725 (одній тисячі сімсот двадцяти п'яти) доларам США, за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі;

-трьох процентів річних від простроченої поверненням суми позики період з 04 листопада 2013 року по 19 серпня 2015 року в сумі, еквівалентній 333 (трьомстам тридцяти трьом) доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі;

-неустойки за період з 04 листопада 2013 року по 19 серпня 2015 року в розмірі 65 300 (шістдесят п'ять тисяч триста) гривень;

звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 24 (двадцять чотири), яка знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вулиця Перемоги, будинок 2 (два) - із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки від власного імені будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною сторонами в п. 5 іпотечного договору ціною на рівні 37 875 (тридцять сім тисяч вісімсот сімдесят п'ять) гривень;

виселити відповідачів ОСОБА_2 (податковий номер: НОМЕР_2), ОСОБА_3 (податковий номер: НОМЕР_3) з іпотечного майна - квартири № 24 (двадцять чотири), яка знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вулиця Перемоги, будинок 2 (два) в належну ОСОБА_2 на праві приватної власності квартиру № 97, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Дерев'янка, в буд. 3 А, чи належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 2/3 частину квартири № 2, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Володарського в буд. 53, чи належну на праві приватної власності померлій ОСОБА_5 (правонаступниками якої є ОСОБА_2, ОСОБА_3) 17/40 квартири №30, що розташована за адресою: Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Старобілоруська, буд. 35, чи 3/4 квартири № 52, що розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Косіора, буд. 10, чи у будинок № 93 за адресою: Кіровоградська обл., м. Знам'янка, вул. Петровського, чи в 1/6 квартири № 3, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Плиткова, буд. 65 Б, та звільнити іпотечне майно від їх майна, предметів побуту і речей особистого вжитку.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначила, що 27 квітня 2007 року між нею та ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено Договір позики, за яким останнім передано 7 500 доларів США. Відповідно до Додаткового договору № 1 до Договору позики від 06 жовтня 2010 року внесено зміни до договору позики від 27 квітня 2007 року, а саме збільшено суму позики до 10 670 доларів США, які відповідачі ОСОБА_3 зобовязалися повернути до 8 серпня 2011 року.

Крім того, в забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за Договором позики, між нею та ОСОБА_4 того ж дня укладений Договір поруки.

Відповідачі свої зобов'язання по поверненню боргу належним чином не виконали, повернувши їй лише 4 465 доларів США. Таким чином, неповернутими залишились позичені кошти на суму 6 205 доларів США.

За таких обставин вона змушена була звернутися за захистом своїх прав до суду і заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 березня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основний борг в сумі 79 056,72 грн., штраф в сумі 80 800,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 616 грн.

В забезпечення виконання договору позики між сторонами укладено іпотечний договір від 27 квітня 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Враховуючи, що до теперішнього часу відповідачами борг не повернуто, судове рішення не виконане, позивач просить позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та надав пояснення аналогічні викладеним в позові.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не зявилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце судового розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи, оскільки згідно з ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, заяв про розгляд справи у їх відсутності та заперечень проти позову не надавали.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши в ній, що з позовом згодний, вважає вимоги позивача законними та обґрунтованими.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що за договором позики від 27 квітня 2007 року відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 зобовязані у строк до 8 серпня 2011 року повернути позивачці 10 670 грн., однак своїх зобовязань в повному обсязі не виконали і на час ухвалення рішення судом.

При цьому з метою примусового виконання боржниками грошового зобовязання позивач зверталась із позовом до суду, за яким заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 березня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основний борг в сумі 79 056,72 грн., штраф в сумі 80 800,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 616 грн., яке набуло законної сили.

18.07.2014 р. на підставі рішення суду видано виконавчі листи, однак стягнення за ними не проведено.

Як встановлено, вказаним рішенням, яке набрало законної сили та в розумінні ч.3 ст.61 ЦПК України не потребує доказуванню, розмір залишку боргу складає 6205 доларів США.

В забезпечення виконання відповідачами своїх зобовязань за договором позики, між позивачем та ОСОБА_4 6 жовтня 2010 року укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 поручився перед позивачем за повернення ОСОБА_2 позичених коштів і , в силу ст.554 ЦК України, став солідарним із ними боржником за зобовязанням з повернення позивачу боргу, включаючи оплату процентів за користування коштами, три проценти річних, неустойки та сплату завданих збитків і моральної шкоди.

Верховним Судом України 12 березня 2009 року висловлена наступна правова позиція, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604609 ЦК України, в яких не передбачено такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи дану правову позицію та виходячи з аналізу норм матеріального права суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з боржників та поручителя процентів за користування коштами, трьох процентів річних, передбачених ч.2 ст.625 обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Грошові кошти підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку за період з моменту звернення позивача в суд за захистом своїх прав із попереднім позовом 4 листопада 2013 року до моменту поточного звернення із позовною заявою, тобто до 19 серпня 2015 року.

Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Стаття 1048 ЦК України зазначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Враховуючи, що інший розмір процентів у договорі сторонами не встановлений, сума процентів, розрахована позивачем, за період з 4 листопада 2013 року по 19 серпня 2015 року за користування коштами позивача в залежності від встановленої НБУ у відповідних періодах часу облікової ставки, складає 1 725 доларів США, що в еквіваленті становить 45 212,25 грн. (1 725 доларів США*26,21 грн.). Наданий розрахунок відповідає вимогам ч.1 ст.1048 ЦК України та умовам договору.

Також, суд застосовує до виниклих правовідносин ч.2 ст.625 ЦК України в частині трьох процентів річних від простроченої суми, як санкцію за порушення боржниками грошового зобовязання.

За період з 4 листопада 2013 року по 19 серпня 2015 року розмір процентів, розрахований позивачем складає 333 долари США що в еквіваленті становить 8 727, 93 грн. (333 доларів США*26,21 грн.). Судом перевірений наданий розрахунок і встановлено, що він відповідає вимогам чинного законодавства.

Позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочку виконання зобовязання по поверненню позики підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. При порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом (ст. 611 ЦК України), зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч.1 ст.258 цього Кодексу).

Згідно із п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч.4 Договору позики за прострочку виконання зобовязання по поверненню позики позичальники повинні сплатити на користь позикодавця штраф в розмірі 100 грн. за кожен день прострочки.

Враховуючи вищевикладене, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню неустойка, яка, в межах позовної давності в один рік: з 19 серпня 2014 року по 19 серпня 2015 року, складає 36 500 грн.

Щодо інших позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 526, ч. 1 ст. 548, ч. 1 ст. 574, ч. 1 ст. 575, ч. 1 ст. 584, ч. 1 ст. 590, ч. 1 ст. 591, ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 27 квітня 2007 року за реєстровим № 2083, того ж дня, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого, викладеними в п. 2 вказаного Договору, при невиконанні боржниками їх зобовязань за договором позики від 27 квітня 2007 року за реєстровим №2083 вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на квартиру АДРЕСА_1, переходить до іпотекодержателя. Вчинення виконавчого напису буде здійснюватися за рахунок іпотекодавців.

Тобто сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України.

Із матеріалів справи вбачається, що нотаріусом за заявою позивача такого виконавчого напису не вчинялось.

Враховуючи вищезазначені норми матеріального права, умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 27 квітня 2007 року, які є обов'язковими для виконання сторонами, відповідно ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, згідно з якими при невиконанні боржником зобов'язань за договором позики нотаріусом вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя, і який інших процедур задоволення вимог іпотекодержателя не містить, суд відмовляє в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги позивача про виселення відповідачів є похідними від позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому у цій частині також слід відмовити у позові.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд присуджує судові витрати позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 169, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування коштами, трьох процентів річних, неустойки, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити частково.

Стягути солідарно з ОСОБА_2 (податковий номер: НОМЕР_2), ОСОБА_3 (податковий номер: НОМЕР_3), ОСОБА_4 (податковий номер: НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1) проценти за користування коштами у розмірі 1 725 (одна тисяча сімсот двадцять пять) доларів США, що еквівалентно 45 212 (сорока пяти тисячам двомстам дванадцяти) гривням 25 коп., трьох процентів річних у розмірі 333 (триста тридцять три) долара США, що еквівалентно 8 727 (восьми тисячам семистам двадцяти семи) гривням 93 коп., та неустойку у розмірі 36 500 (тридцять шість тисяч пятсот) гривень 00 коп.

Стягути з ОСОБА_2 (податковий номер: НОМЕР_2), ОСОБА_3 (податковий номер: НОМЕР_3), ОСОБА_4 (податковий номер: НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (податковий номер: НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 839 (вісімсот тридцять девять) гривень 97 коп., тобто по 279 (двісті сімдесят девять) гривень 99 коп. з кожного.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: С.А. Оболєнська