Справа № 131/1700/15-ц Провадження № 22-ц/772/1463/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретарі:ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі-ПАТ «Державний ощадний банк України») в особі філії Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ державної виконавчої служби Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області, про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із вказаним позовом, зазначало, що 04.01.2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 2755. Згідно п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору позичальнику надано кредит на споживчі потреби в сумі 150 000 грн. зі сплатою 15,5 % річних строком на 10 років з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 04.01.2018 року.

Взяті на себе договірні зобовязання відповідач не виконував, у звязку з чим рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 23.06.2011 року з ОСОБА_6П стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 22.06.2011 року в розмірі 230 136,82 грн.

Станом на 19.08.2015 року позичальник повернув банкові 7148,36 грн. кредитних коштів, сплатив 34 033,79 грн. процентів за користування кредитними коштами та 89,72 грн. пені.

Станом на 19.08.2015 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором становить 149 011,66 грн., з яких: 12235,79 грн. проценти за користування кредитними коштами; 136 775,87 грн. пені за прострочення основним боргом та процентами; 11537,95 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та 85882,67 грн. сума інфляційних втрат.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказані суми заборгованості.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 2755 від 04.01.2008 року в сумі 149011,66 грн., з яких 12235,79 грн. відсотків за користування кредитними коштами та 136775,87 грн. пені за простроченими основним боргом та процентами, а також 78595,63 грн. інфляційних витрат, а всього 227607,31 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 2276,31 грн. судового збору.

На таке рішення ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, по суті позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи; неналежну оцінку судом доказів;порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.01.2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір № 2755, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 150 000 грн., зі сплатою 15,5 % річних строком на 10 років з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 04.01.2018 року.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 23.06.2011 року з ОСОБА_6П стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 22.06.2011 року в розмірі 230 136,82 грн.

Вказане рішення суду відповідачем не виконане в повному обсязі, що підтверджується поясненнями представника відділу ДВС Іллінецького районного управління юстиції ОСОБА_7 та наданими ним в судовому засіданні копіями платіжних доручень.

Згідно розрахунку суми боргу станом на 19.08.2015 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 149 011,66 грн., з яких: 12 235,79 грн. проценти за користування кредитними коштами; 136 775,87 грн. пені за простроченим основним боргом та процентами, а також 11 537,95 грн. 3 % річних від прострочених сум заборгованості за кредитом та 85 882,67 грн. інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобовязання не виконав належним чином відповідно до ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача 18 824,99 грн. - 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що вказана позовна вимога є безпідставною та не відповідає ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України встановлено, що - порушення зобовязання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що - за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегією суддів встановлено та не оспорюється сторонами, що 04.01.2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 2755. Згідно п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору позичальнику надано кредит на споживчі потреби в сумі 150 000 грн. зі сплатою 15,5 % річних строком на 10 років з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 04.01.2018 року.

Згідно п.1.6.1. проценти нараховуються Банком щомісячно на рахунок відкритий в Банку за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит (а.с. 6 на зворотному аркуші).

У судовому засіданні апеляційної інстанції колегією суддів досліджено розрахунок суми боргу ОСОБА_6 наданий Банком по кредитному договору № 2755 від 04.01.2008 року, з якого вбачається, що заборгованість відповідача по відсоткам становить 11204,52 грн., а не 12 235 грн.79 коп., які були стягнуті судом першої інстанції. Вказана невідповідність була викликана технічною помилкою позивача під час підрахунку заборгованості, та залишилась не перевіреною судом під час розгляду справи, а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні, шляхом зменшення розміру відсотків за користування кредитом до 11 204 грн.52 коп.

В апеляційній скарзі відповідач також наводить доводи про невірні висновки суду першої інстанції щодо визначеної суми заборгованості по пені та інфляційним втратам.

Так, відповідач вважає, що нарахування пені та інфляційних втрат повинно здійснюватися без врахування суми заборгованості, що вже була стягнута за рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 23.06.2011 року, а тому надав власний розрахунок заборгованості.

Колегія суддів вважає ці доводи безпідставними, оскільки вони не узгоджуються з вимогами норм матеріального права, що регулюють виниклі між сторонами правовідносини.

Так, відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обовязку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною третьою ст..549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом, та суми неустойки за весь час прострочення зобовязання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та пені за весь час прострочення грошового зобовязання за кредитним договором. Позивачем надано суду належний розрахунок заборгованості за вказаними вище платежами, а тому підстав для скасування чи зміни рішення в цій частині не вбачається.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права лише під час визначення розміру заборгованості по відсотках, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 549, 610, 611, 625, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.1, 3, 57, 60, 303, 307-309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 березня 2016 року у частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України») в особі філії Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» відсотків за користування кредитом - змінити, зменшивши їх розмір з 12 235 грн.79 коп. до 11 204 грн.52 коп.

В решті залишити рішення суду без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя : (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :