У Х В А Л А

іменем україни

23 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Диких Олексія Олександровича та державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Трухановського Олександра Дмитровича за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_7, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2011 року, що набрало законної сили, у рахунок погашення її заборгованості за кредитним договором від 7 квітня 2004 року у розмірі 739 444 долари 16 центів США та 1 558 931 грн 03 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів.

28 листопада 2011 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання зазначеного вище судового рішення.

5 червня 2012 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа. 19 липня 2012 року складено акт опису та арешту спірного майна.

Вартість її майна визначена державним виконавцем на підставі звіту суб'єкта оціночної діяльності від 8 серпня 2012 року у розмірі 2 691 500 грн. Призначені на 4 жовтня 2012 року прилюдні торги з реалізації арештованого майна не відбулися.

Вказувала про те, що у зв'язку із зупиненням реалізації арештованого майна на підставі рішення суду, повторні прилюдні торги, призначені на 9 листопада 2012 року, не мали проводиться, тому не відбулись. Проте державним виконавцем складено акт про реалізацію арештованого майна від 14 травня 2014 року, згідно із яким публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк»), тобто стягувача, визнано покупцем арештованого майна. 25 червня 2014 року винесено постанову, якою передано банку вищевказану квартиру. Вважала, що даною постановою допущено порушення норм закону та її прав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила скасувати акт державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. КиєвіТрухановського О.Д. про реалізацію арештованого майна від 14 травня 2014 року та постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві ДикихО.О. від 25 червня 2014 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останньою ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Диких О.О. від 25 червня 2014 року у виконавчому провадженні ВП 32892746 при примусовому виконанні виконавчого листа виданого 28 листопада 2011 року Печерським районним судом м. Києва, яким ПАТ АБ «Укргазбанк» визнано покупцем арештованого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві власності. У іншій частині скарги відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2015 року ухвалу суду першої інстанції у частині скасування постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві Диких О.О. від 25 червня 2014 року скасовано. У задоволенні скарги ОСОБА_4 у цій частині відмовлено. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні скарги й постановити нову ухвалу, якою її скаргу задовольнити повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та ухвала апеляційного суду постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи ухвалу районного суду та відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_4 на рішення та дії державного виконавця, апеляційний суд виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовано рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанцій при новому розгляді справи, вірно застосувавши вимоги ст. ст. 383, 387 ЦПК України, положення Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією іпотечного майна, відповідають вимогам закону, Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

При цьому суд вірно встановив, що другі прилюдні торги (9 листопада 2012 року) не відбулись і кредитор боржника, банк, виявив бажання придбати предмет іпотеки. Отже, складання відповідного акта державним виконавцем за наслідком проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, що є правочином.

Також суд правильно зазначив, що вимоги ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» не порушені, оскільки висновок оцінки майна датовано 8 серпня 2012 року, а торги проведені 9 листопада 2012 року, тобто в шестимісячний строк.

При цьому безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець не мав право проводити прилюдні торги, оскільки в установленому законом порядку виконавче провадження зупинено не було, забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення виконавчих дій ЦПК України не передбачено і такі дії судом не вчинялись.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення суду першої інстанції у не скасованій при апеляційному перегляді частині та судове рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її представником - ОСОБА_7, відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта В.А. Черненко