_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3145/14-ц
Провадження № 2/520/2728/16
УХВАЛА

11.10.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Одеської міської ради,

за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №1

в інтересах держави в особі Одеської міської ради,

Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області про визнання права власності, який позивач уточнювала та просить суд визнати за нею право власності на нежитлову будівлю - кафе, загальною площею 273,6 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, площею 327,7 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 60.

У судове засідання призначене на 22 серпня 2016 року о 11 годині 00 хвилин позивач ОСОБА_1 або її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 не зявились, про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Виклик сторін по справі підтверджується наявними в матеріалах справи повернутими конвертами про направлення на адресу сторін судових повісток (а.с.21-24, 31-32).

У звязку з неявкою у судове засідання призначене на 22 серпня 2016 року о 11 годині 00 хвилин позивача та її представника судове засідання було відкладено на 11 жовтня 2016 року о 09 годині 30 хвилин.

У судове засідання призначене на 11 жовтня 2016 року о 09 годині 30 хвилин позивач ОСОБА_1 або її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 не зявились, про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Виклик сторін по справі підтверджується наявними в матеріалах справи повернутими конвертами про направлення на адресу сторін судових повісток (а.с.33-40). Крім того представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 був повідомлений секретарем судового засідання про дату, час та місце проведення судового засідання по телефону, у звязку з тим, що представник не отримує судові повістки, що підтверджується відповідною телефонограмою (а.с.29).

Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.

Судові повістки: на імя позивача ОСОБА_1 надсилались за адресою вказаною у позові, а саме: АДРЕСА_1; та саме ця адреса є адресою реєстрації позивача, як зазначено у довіреності від 11.09.2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за №3425 (а.с.207, І том).

Згідно з наявною в матеріалах справи довіреністю від 11.09.2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за №3425, ОСОБА_4 надала повноваження на представлення її інтересам громадянам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Довіреність діє до 11.09.2018 року (а.с.207, І том).

У вказаній довіреності зазначені адреси реєстрації представників, а саме ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1/1, кв.60, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та саме на ці адреси судом надсилались судові повістки на імя представників позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Крім того, в матеріалах цивільної справи містяться заяви представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2, в якій він зазначає свою адресу: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 12, кв. 108, (а.с.206, І том), на яку судом також направлялись судові повістки на імя ОСОБА_2, як представнику позивача ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Зазначаємо, що позивач ОСОБА_1 або її представники про зміну адреси суд не повідомляли.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

З урахуванням того, що позивач та її представники вказали свої адреси мешкання за якими не отримують судові повістки, суд позбавлений можливості повідомити позивача про дату, час та місце проведення судового засідання, про зміну адреси позивач та її представники суд не повідомляли, суд вважає, що позивач та її представники не з'являються в судові засідання без поважних причин. Крім того, у судове засідання призначене на 11 жовтня 2016 року представник ОСОБА_2 був також повідомлений по телефону, однак також не зявився у судове засідання.

Суд зазначає, що позивач та її представники сповіщались судом за їх адресами реєстрації та усіма відомими адресами мешкання, однак позивач та її представники судові повістки не отримують.

У судовому засіданні прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 та представник Одеської міської ради вважали, що є усі підстави вважати, що позивач втратила інтерес до позову, та є підстави для залишення позову без розгляджу.

Відповідно до ст. 207 ч.1 п.3 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201, 202, 205, 207 ЦПК України (1618-15), перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач та її представники протягом тривалого часу не вжили будь-яких заходів, щоб дізнатись про стан провадження в цій справі, що дає можливість зробити висновок про те, що позивач ОСОБА_1 втратила інтерес до підтримання свого позову.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більш двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Постійне неотримання позивачем та її представниками судових повісток робить неможливим проведення судових засідань, що призводить до постійних відкладень судових засіданнях, що в свою чергу призводить до порушення судом норм чинного законодавства України щодо розгляду справи в розумні строки.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Київського районного суду міста ОСОБА_4 від 08.12.2015 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без розгляду, однак ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2016 року була скасована.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначала, що має інтерес до позову, однак відповідальність за сповіщення осіб є цілком завданням суду.

Однак, навіть після скасування ухвали Київського районного суду міста ОСОБА_4 від 08.12.2015 року про залишення її позову без розгляду, позивач та її представники жодного разу по цей час не отримують судові повістки за своїми місцями реєстрації та місцями мешкання, жодного разу за цей час не дізнались про стан провадження в цій справі, що призводить до затягування розгляду справи, неможливість проведення судового засідання і здійснення судочинства належним чином, та порушення строків розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позивач та її представники повторно не зявились в судове засідання; не повідомили суд про причини неявки; заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило; вказали адреси мешкання та реєстрації за якими судові повістки не отримують, у зв'язку з чим суд позбавлений можливості повідомити позивача та її представників про дату, час та місце проведення судового засідання; про зміну адреси позивач та її представники суд не повідомляли, не здійснили жодних дій для отримання інформації про стан провадження в цій справі, у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції та практики Європейського суду, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області про визнання права власності, підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 207 ч.1 п.3 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Інспекції державного архітектурно будівельного контролю в Одеській області про визнання права власності на нежитлову будівлю - кафе, загальною площею 273,6 кв.м., що розташоване на земельній ділянці, площею 327,7 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 60 - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а особи, які не були присутні у судовому засідання протягом пяти днів з дня отримання ухвали суду.

Головуючий Калініченко Л. В.