АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Шевчук А.В.
Справа №756/7417/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Рубан С.М., Желепи О.В.

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А

У червні 2016 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача за Договором кредиту № 028/25-62 від 26 лютого 2007 p. заборгованість в розмірі 5 206 618,89 грн. та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилалося на те, що відповідач свої зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 441 819,06 доларів США заборгованості за кредитом.

Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що він фактично не визнавав позовні вимоги, а тільки пояснив суду, що він дійсно укладав 26.02.2007 року договір кредиту № 028/25-62 з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», за яким здійснював певні виплати по поверненню грошових коштів та сплаті відсотків за користування ними. Нажаль, у нього не збереглися первинні документи, які пов'язані з взаєморозрахунками за договором кредиту, а позивач не надав їх суду для підтвердження своїх позовних вимог. Позивачем надано суду тільки розрахунок заборгованості, в якому жодних посилань на будь-які первинні документи бухгалтерського обліку немає й навіть не зазначено найменування банку та його реквізити.

Зазначив, що позивач не надав суду будь-яких доказів того, що він є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» і йому передано первинні документи бухгалтерського обліку та право стягнення з нього будь-яких сум, а також будь-яких доказів існування заборгованості. Наданий позивачем суду розрахунок таким доказом не є.

Крім того, посилається на правову позицію Пленуму Верховного Суду України, яку зафіксовано в п. 14 його постанови від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», де вказано, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки ОСОБА_1свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у такому разі внаслідок порушення боржником зобов'язання, боржник має відповідати перед кредитором.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Судом встановлено, що 26.02.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту №028/25-62, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 288 000 доларів США зі строком погашення до 25.09.2027 року та сплатою 12,7 % річних.

Відповідно до п. 3.3.8., 3.3.9 договору - позичальник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі погашати заборгованість за кредитом із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями.

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі.

Проте, відповідач умови договору не виконав, у зв'язку з чим станом на 08.07.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 5 206 618.89 грн., яка складається з:271 223,03 дол. США, що еквівалентно 3 196 229,15 грн., 170596,03 дол. США, що еквівалентно 2 010 389,74 грн.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, a також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» установлено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У справі , що переглядається, рішенням стягнуто заборгованість у іноземній валюті - доларах США.

Такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим і не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Отже, оскільки банк, звертаючись до суду із позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та заборгованість по процентам за користування кредитом в гривнях, то вони мають бути стягнуті у гривнях.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України - сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, період сплати тіла, процентів, інших платежів, розмір щомісячного платежу, що і було передбачено сторонами при укладенні кредитного договору - отримання кредиту, його погашення, сплати відсотків в доларах США.

На виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором позивачем з метою зарахування обов'язкових платежів відповідно до умов кредитного договору відкрито рахунок в іноземній валюті, що повністю відповідає чинному законодавству та умовам кредитного договору.

Відповідно видача кредиту, внесення щомісячних платежів на погашення заборгованості за кредитом, процентів, інших обов'язкових платежів в валюті зобов'язання - долар США є правомірним.

Отже, виходячи із вимог, заявлених у позові, заборгованість має бути стягнута у гривнях.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-145цс14 від 24 вересня 2014 року.

Крім того, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки Банк просив стягнути заборгованість у гривні.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтованого висновку дійшов, про те, що ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та визнав їх, і ця обставина не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому такий позов має бути задоволений.

Судова колегія, перевіривши матеріали справи та прослухавши аудіозапис судових засідань, встановила, що відповідач неодноразово наголошував на тому, що він визнає позов, згоден з розміром заборгованості, проте хотів би піти на перемовини з Банком для визначення порядку сплати заборгованості.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606 грн. 32 коп.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 441 819,06 доларів США заборгованості за кредитом скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 5 206 618 (п'ять мільйонів двісті шість тисяч шістсот вісімнадцять) гривень 89 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606 гривень 32 копійки.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді