Провадження № 22-ц/773/702/16 Категорія: 47 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Мудренко Л. І.,

за участю секретаря Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Приватного підприємства «Госпрозрахунковий центр науково-технічних послуг», державного кадастрового реєстратора управління Держгеокадастру у Луцькому районі ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зазначеним позовом. Покликалась на те, що на підставі договорів дарування від 4 вересня 2014 року, які посвідчені нотаріально, є власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розміщеного на ній будинковолодіння, яке складається: з житлового будинку; хлівів А-1, Б-1, В-1; погребу Д; гаражу Е-1; 1/2 частини колодязя К, що знаходяться по вул. Зарічна, 37, в с. Баківці, Луцького району, Волинської області. Земельна ділянка її садиби межує із земельними ділянками відповідачки ОСОБА_4 площами: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,03 га для ведення особистого підсобного господарства.

Крім того позивач зазначала, що у червні 2015 року поза її волею, відповідачі відновлюючи межі земельних ділянок в натурі, внесли зміни до кадастрового плану належної їй земельної ділянки. Після чого ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 поставили залізобетонну та з металевої сітки огорожу, цим самим позбавили її права на обслуговування погребу і користування колодязем та спільним заїздом з твердим покриттям до садиби.

За таких обставин позивач просила суд: зобовязати відповідачів повернути їй самовільно зайняту частину земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0019 і знести встановлену ними металеву та залізобетонну огорожі на цій земельній ділянці зі сторони земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0875; знести встановлену ними огорожу з металевої сітки на площі земельних ділянок спільного використання як дороги з твердим покриттям шириною 4,0 м довжиною 36,21 м кадастрові номери :01:001:0019, :01:001:0874; відновити межі сусідніх земельних ділянок кадастрові номери :01:001:0019, :01:001:0875, :01:001:0874 згідно з земельно-кадастровою документацією на ці земельні ділянки станом на 2014 рік; зобовязати відповідачів ПП «ГЦНТП», державного кадастрового реєстратора управління Держземагенства у Луцькому районі ОСОБА_1 внести зміни в кадастрові плани земельних ділянок кадастрові номери :01:001:0019, :01:001:0875, :01:001:0874 згідно з земельно-кадастровою документацією станом на 2014 рік; відшкодувати їй понесені судові витрати.

11 березня 2016 року рішенням Луцького міськрайонного суду в позові ОСОБА_2 відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 просять його скасувати як незаконне, у якому зроблені судом висновки не відповідають дійсним обставинам справи, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідачі ПП «ГЦНТП», ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, вважаючи рішення суду обґрунтованим і таким, що цілком відповідає встановленим обставинам справи, просять залишити його без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в судовому засіданні не довела факт порушення її прав, як власника земельної ділянки, і не надала необхідних та беззаперечних для цього доказів.

Такий висновок суду є правильним.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,25 га та розташованих на ній житлового будинку та господарсько-побутових будівель, що в с. Баківці, по вул. Зарічна, 37, Луцького району, Волинської області (а. с. 7-19).

Відповідачці ОСОБА_4 на праві власності належать: земельна ділянка площею 0,25 га з розміщеним на ній будинковолодінням, земельна ділянка площею 0,03 га для ведення підсобного господарства, які знаходяться по вул. Зарічна, 35, в с. Баківці, Луцького району, Волинської області та межують із земельною ділянкою позивачки ОСОБА_2 (а.с. 105-110).

Крім того встановлено, що за заявою ОСОБА_2, 11 листопада 2014 року ПП «ГЦНТП» була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо відведення меж належної їй земельної ділянки площею 0,25 га в натурі (на місцевості) та погоджено її межі із суміжними землекористувачами в тому числі з відповідачкою ОСОБА_4 (а.с. 171-185).

07 квітня 2015 року ТзОВ «Горизонт» за заявою відповідачки ОСОБА_4, виготовило технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж, належних їй земельних ділянок площею 0,25 га і 0,03 га, в натурі на місцевості в с. Баківці Луцького району Волинської області. Під час проведення цих робіт було складено відповідний акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який, поряд з іншими власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок, підписала позивач ОСОБА_2 (а.с. 200-221).

Після закінчення вказаних робіт із землеустрою, Державним кадастровим реєстратором управління Держземагенства у Луцькому районі ОСОБА_8 08 червня 2015 року були внесені відповідні зміни до кадастрового плану земельної ділянки, що належить позивачці із збереженням її конфігурації та загальної площі (а. с. 14, 18, 44, 52).

Із урахуванням відновлених межових знаків та внесених змін у кадастровий план земельної ділянки позивача ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_4 звела огорожу на межі їх суміжних земельних ділянок (а. с. 28-29).

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. ст. 10 ч. 3, 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що на власника земельної ділянки, який звертається до суду за захистом свого порушеного права на вільне користування нею як власним майном, покладається обов'язок доведення наявності самого факту таких порушень, у чому вони полягають та ким вчинені, і якого саме способу захисту потребують.

Оскільки позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні не довела тих обставин, що внаслідок відновлення меж земельних ділянок та облаштування огорожі відповідачем ОСОБА_4 відбулося накладання їх суміжних земельних ділянок, зменшилася площа і змінилась конфігурація її земельної ділянки, то на думку колегії суддів суд першої інстанції цілком підставно і обґрунтовано дійшов висновку про необхідність відмови у позові.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, скарга відлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 відхилити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді