УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Попович О.В., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2015 року, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом.

Зазначала, що 27 вересня 2007 року між нею та її дочкою ОСОБА_4 укладено договір позики, за умовами якого остання отримала у борг на потреби сім'ї грошові кошти у розмірі 74 000 дол. США, що еквівалентно 373 700 грн, на строк до 27 вересня 2014 року, про що ОСОБА_4 складено розписку.

Відповідачі у період з 29 серпня 1998 року по 11 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Оскільки ОСОБА_4 у визначений в розписці строк кошти не повернула, позивач просила задовольнити позов та стягнути заборгованість з відповідачів у рівних частках по 582 750 грн з кожного.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 186 850 грн та судовий збір у розмірі 1 827 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 186 850 грн та судовий збір у розмірі 1 827 грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2015 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2015 року змінено в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_5 за договором позики на користь ОСОБА_3, зменшено суму з 186 850 грн до 22 144 грн та в частині судового збору зменшено суму з 1 827 грн до 221 грн 44 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_4 взяла у борг у своєї матері - ОСОБА_3 грошові кошти на придбання квартири, тобто уклала договір позики в інтересах сім'ї, у зв'язку із чим зобов'язання за договором позики виникли у обох відповідачів, а тому є підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за договором позики з ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та змінюючи його в частині суми боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5, апеляційний суд виходив із того, що грошові кошти взяті ОСОБА_4 у борг, використані нею в інтересах сім'ї на придбання квартири, вартість якої за договором купівлі-продажу становила 44 288 грн, тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу у розмірі, що становить половину від вартості квартири, тобто 22 144 грн. Оскільки відповідачем ОСОБА_4 не надано належних доказів, що інша частина коштів, отриманих нею у борг, використана в інтересах сім'ї, то тягар по поверненню цієї суми боргу позичальник повинна нести особисто.

Судами встановлено, що в період з 29 серпня 1998 року по 11 червня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до розписки укладеної 27 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, остання отримала у борг грошові кошти у розмірі 373 700 грн, що еквівалентно 74 000 дол. США, строком до 27 серпня 2014 року. ОСОБА_4 зазначила, що ці кошти їй потрібні для придбання квартири в інтересах сім'ї.

Згідно із договором купівлі-продажу укладеним 29 вересня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_1. Вартість квартири - 44 288 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено, визнано за ним право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник, як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до висновку судового експерта Київської незалежної судово-експертної установи від 23 липня 2015 року № 1299, встановити фактичну давність виконання рукописного тексту та підпису у розписці від 27 вересня 2007 року від імені ОСОБА_4 про отримання у борг коштів у розмірі 373 700 грн від ОСОБА_3 не виявляється можливим, з причин наявності ознак термічної обробки документа (штучного старіння). Надана на дослідження розписка піддавалась впливу підвищених температур (термічній обробці), що призвело до прискореного (штучного) старіння документа.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При вирішенні спору про поділ майна подружжя суду належить встановити, чи має подружжя право спільної власності на таке майно, чи воно належить одному з них на праві приватної власності.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та змінюючи його в частині розміру боргу, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_5, апеляційний суд відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягала застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про те, що між позивачем та відповідачами на підставі договору позики виникли боргові зобов'язання, оскільки зазначений договір у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, відповідачем ОСОБА_4 доведено використання коштів в інтересах сім'ї у розмірі 44 288 грн за які було придбано квартиру, суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 1/2 частини вартості квартири, яка була придбана в період шлюбу.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судові рішення у справі ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційних скарг не спростовані, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 333, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 11 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович