АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2042/16 Головуючий 1 інстанції
Категорія : договірні Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА :

04 листопада 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом , в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за нотаріально посвідченим договором позики від 03.09.2010 року, а саме: за процентами за період з 02 липня 2014 року по 28 жовтня 2015 року в сумі, еквівалентній 6406 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, 3 % річних від простроченої суми позики за вказаний період часу в сумі, еквівалентній 917 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі , а всього 7323 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення та неустойку за вказаний період часу в розмірі 724500 грн. ( а.с.2-9)

При подачі вказаного позову позивач звернувсь до суду з клопотанням , в якому на підставі ст.82 ЦПК України , просив звільнити його від сплати судового збору при подачі зазначеного позову.

Доводи клопотання обґрунтовував тим, що на підставі постанов Дзержинського районного суду від 04.04.2011 року та від 30.01.2012 року утримується під вартою в ХУВП № 27 у зв»язку з чим, у відповідності до абзацу 5 п.п.4.5. п.4 розділу 1 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України»,затверджених наказом МЮУ № 46015 від 18.03.2013 року, йому заборонено користуватись грошима, що свідчить про заборону йому сплачувати не тільки судовий збір, а взагалі користуватись грошима. Також зазначає,що все його майно ,до якого також відносяться і грошові кошти ,з 23.07.2013 року заарештовано ( а.с.11-12).

Ухвалою судді від 05.11.2015 року вказана позовна заява позивача була залишена без руху як така, що не сплачена судовим збором та позивачу надано п»ятиденний строк для усунення зазначених недоліків ( а.с.13).

12 листопада 2015 року позивач звернувсь до суду з заявою , в якій зазначив на наявність нерозглянутого судом його клопотання про звільнення від сплати судового збору ( а.с.18).

Ухвалою судді від 20.11.2015 року у задоволення клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору або відстрочення його сплати було відмовлено та його позовну заяву залишено без руху як таку,що не сплачена судовим збором та повідомлено позивача про необхідність усунення вказаних недоліків у п»ятиденний строк з дня отримання ухвали ( а.с.19).

25.01.2016 року позивач звернувсь до суду з заявою в якій, посилаючись на те, що строк залишення його позовної заяви без руху закінчився 16 грудня 2015 року та неотримання ним судового рішення , а також відсутності у нього жодної можливості сплатити судовий збір , просив не позбавляти його доступу до правосуддя та відкрити провадження у справі( а.с.24).

Ухвалою судді від 26.01.2016 року вказана позовна заява позивача визнана неподаною та йому повернутою з підстав невиконання ним ухвал суду від 05 листопада та 20 листопада 2015 року ( а.с.26).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказану ухвалу суду як незаконну.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує порушенням судом першої інстанції його права передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та зазначає, що при постановленні судом ухвали про відмову в задоволенні клопотання про звільнення чи відстрочення сплати ним судового збору та ухвали про визнання зазначеної позовної заяви неподаною та повернення її, суд не врахував,що утримуючись під вартою , він позбавлений можливості сплатити судових збір за подачу зазначеного позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на законність і обгрунтованість зазначеної ухвали суду та безпідставність викладених в апеляційній скарзі позивачем доводів, просить апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Визнаючи позовну заяву позивача неподаною та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору при подачі вказаної позовної заяви або відстрочення такої сплати було залишено без задоволення та у встановлений ухвалами суду від 05 листопада та від 20 листопада 2015 року недоліки позовної заяви щодо сплати судового збору при подачі вказаної позовної заяви позивач не усунув.

Однак, вказаний висновок суду суперечить положенням ст. 55 Конституції України про право на доступ до правосуддя, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд та практиці Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначено, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоду самій суті цього права та має переслідувати законну мету.

Крім цього, як свідчить ухвала суду від 20 листопада 2015 року , відмовляючи позивачу в задоволенні клопотання про звільнення його або відстрочення сплати судового збору за подачу до суду зазначеного позову, суд зазначаючи на відсутність підстав для звільнення чи відстрочення сплати судового збору ,не надав оцінки зазначених в клопотанні обставинам , що у подальшому стало підставою для визнання заяви позивача неподаною та її поверненню.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам матеріального права, і це, у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України ,є підставою для її скасування та повернення позовної заяви позивача до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Оскільки ухвалою суду від 19 лютого 2016 року клопотання позивача було задоволено та сплата судового збору за подачу апеляційної скарги відстрочена до ухвалення судового рішення у справі, то з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір , на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір». В розмірі 267, 97 грн..

Керуючись п.4 ч.1 ст. 311, ст..ст.315, 317, 319, 218, 324 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26 січня 2016 року та позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, повернути до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 267,97 грн. на реквізити: отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м.Харкова; 8; МФО: 851011; Банк ГУ ДКСУ в Харківській області; рахунок : 0011, призначення платежу: судовий збір за подання апеляційної скарги; .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий, суддя : І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

ОСОБА_2