У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, рішення апеляційного суду Одеської області від

12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи: Комунальне підприємство «Іллічівське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Іллічівське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, обгрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її тітка

ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина на будинок, земельну ділянку та квартиру.

Крім неї, спадкоємцем за правом представлення є її двоюрідний брат ОСОБА_5, який як і вона, у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, оформити право власності на належне їй спадкове майно вона не змогла, оскільки рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 січня 2011 року визнано дійсним договір довічного утримання від 03 серпня

2008 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та визнано за останнім право власності на квартиру АДРЕСА_1.

22 липня 2011 року ОСОБА_6 подарував квартиру ОСОБА_4, який 21 вересня 2012 року продав її ОСОБА_2 У подальшому рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 січня 2011 року, а також інше рішення цього ж суду від 12 грудня 2013 року про визнання вищевказаного договору дарування дійсним скасовані апеляційним судом Одеської області від 25 квітня 2012 року та 10 квітня

2014 року відповідно.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати недійсним нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири від

21 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та

ОСОБА_2; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 спірну квартиру на її користь; скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_8; припинити право власності ОСОБА_2 на цю квартиру; визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його аналогічними обставинами, якими ОСОБА_3 мотивувала свій позов.

Враховуючи викладене, ОСОБА_5 просив визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 в

м. Іллічівськ Одеської області в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 спірну квартиру на його та ОСОБА_3 користь; зобов'язати ОСОБА_2 звільнити спірну квартиру та передати її йому та ОСОБА_9

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково, зустрічний позов

ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 21 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений Перчеклій І.М., приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №3252.

Скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6

Припинено право власності ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_7, в порядку спадкування за законом після померлої

ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_7, в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_7

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити квартиру за адресою: АДРЕСА_4 та передати її ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири

АДРЕСА_8 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_5 (попередня назва

м. Іллічівськ) Одеської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру

АДРЕСА_9 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в рівних частках (Ѕ частки).

Скасовано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_10 за ОСОБА_2

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_11

Відмовлено ОСОБА_9 у задоволенні позову до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи - КП «Бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_11, про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 в

м. Іллічівську Одеської області, укладеному 21 вересня 2012 року між

ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, скаржник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким за позовними вимогами ОСОБА_3 провадження у справі припинити, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та оскаржуваним рішенням, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5, суд першої інстанції керуючись положеннями

ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 племінниками та спадкоємцями ОСОБА_7 та до складу спадщини ввійшла квартира АДРЕСА_12, яка вибула із володіння спадкоємців поза їх волею, на підставі судових рішень, які в подальшому були скасовані, а тому договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ОСОБА_4 та

ОСОБА_2 має бути визнаний недійсним із припиненням права власності останнього за вказану квартиру.

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на процесуальний статус ОСОБА_3, оскільки вона є відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_5, який заявлений у тому числі в її інтересах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції виходив з того, що

що спадкоємцям, які у встановлений законом строк звернулися із заявами про прийняття спадщини, з моменту відкриття спадщини - смерті спадкодавця, належать усі права та обов'язки. Тому їх порушене право щодо володіння та користування спадковим майном підлягає захисту з підстав, передбачених

п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

В спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна ( ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Крім того, за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні були встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 23 січня 2013 року у справі за №6-164цс12,

від 11 червня 2014 року у справі за № 6-52цс14, від 16 вересня 2015 року у справі за № 6-1203цс15.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що скаржник просить зупинити виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки ОСОБА_2 відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 жовтня

2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 12 квітня

2016 року.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 жовтня 2015 року, рішення апеляційного суду Одеської області від

12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, треті особи: Комунальне підприємство «Іллічівське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: Комунальне підприємство «Іллічівське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення, відмовити.

Клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2016 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович