АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Винту Ю.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

за участю ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в інтересах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, третя особа Колективне підприємство «Валя Кузьминське», та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про припинення поруки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2013 року,

встановила:

В листопаді 2012 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк» (далі ПАТ «Державний ощадний банк») звернулося до суду з позовом.

Посилався на те, що 12 лютого 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк» та Колективним підприємством «Валя Кузьминське» (далі - КП «Валя Кузьминське») було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 1 зі змінами та доповненнями внесеними згідно додаткової угоди № 7 від 28 жовтня 2008 року та додаткового договору про реструктуризацію № 10 від 25 березня 2011 року.

Згідно умов вказаного договору приватному підприємству КП «Валя Кузьминське» був наданий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 500 000 гривень на поновлення обігових коштів під 18 % річних з остаточним терміном повернення не пізніше 31 жовтня 2011 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії КП «Валя Кузьминське» було укладено договір поруки № 1 від 25 березня 2011 року за яким поручителем виступає ОСОБА_2 та договір поруки № 2 від 25 березня 2011 року, за яким поручителем виступає ОСОБА_4

КП «Валя Кузьминське» свої зобов'язання належним чином не виконало, а тому станом на 30 жовтня 2012 року заборгованість за кредитом становила 555 612 гривень 57 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 500 000 гривень, заборгованості по відсоткам в сумі 7 750 гривень, пені в сумі 47 862 гривень 57 копійок.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором в сумі 555 612 гривень 57 копійок.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 27 березня 2014 року рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2013 року в частині стягнення на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в сумі 555 612 гривень 57 копійок, судового збору в сумі 3219 гривень та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 скасовано.

Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано припиненим договір поруки № 2 від 25 березня 2011 року, укладений між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4

В задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

В решті рішення залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї на користь банку боргу за кредитним договором скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові до ОСОБА_2 відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції в частині, яка оскаржується, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість КП «Валя Кузьминське» перед позивачем станом на 30 жовтня 2012 року становила 555 612 гривень 57 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 500 000 гривень, заборгованості по відсоткам в сумі 7 750 гривень, пені в сумі 47 862 гривень 57 копійок.

Вказана заборгованість підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_2

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Так, за змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи 12 лютого 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк» та КП «Валя Кузьминське» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 1 зі змінами та доповненнями внесеними згідно додаткової угоди № 7 від 28 жовтня 2008 року та додаткового договору про реструктуризацію № 10 від 25 березня 2011 року.

Згідно умов вказаного договору приватному підприємству КП «Валя Кузьминське» був наданий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом 500 000 гривень на поновлення обігових коштів під 18 % річних з остаточним терміном повернення не пізніше 31 жовтня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії КП «Валя Кузьминське» було укладено договір поруки № 1 від 25 березня 2011 року за яким поручителем виступає ОСОБА_2 та договір поруки № 2 від 25 березня 2011 року, за яким поручителем виступає ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь банку боргу за кредитним договором суд першої інтонації неповно встановив обставини, які мають значення для справи зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки вбачається, що строк дії поруки між позивачем та ОСОБА_2 не встановлено.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України висловив в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-125 цс 14.

Порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обовязок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобовязання має бути предявлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

Таку правову позицію Верховний Суд України висловив в постанові від 11 листопада 2015 року № 6-2056 цс 15.

З матеріалів справи вбачається, що строк виконання заявником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобовязань настав 31 жовтня 2011 року.

Перебіг шестимісячного строку для предявлення Банком вимог до поручителя розпочався 31 жовтня 2011 року та закінчився 31 квітня 2012 року.

У вказаний проміжок часу Банк позов до ОСОБА_2 не предявив.

З позовом кредитор звернувся до суду 02 листопада 2012 року, тобто за межами шестимісячного строку.

Враховуючи наведені вище обставини рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в сумі 555 612 гривень 57 копійок та судового збору в сумі 3219 гривень слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону (в редакції, чинній на момент подання до суду зустрічної позовної заяви) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в сумі 555 612 гривень 57 копійок та відмови у задоволені вказаних позовних вимог.

З квитанції від 31 березня 2016 року вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги апелянт сплатив судовий збір в сумі 231 гривні.

З квитанції від 21 квітня 2016 року вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги апелянт додатково сплатив судовий збір в сумі 3309 гривень 90 копійок.

Отже, з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 слід стягнути 3540 гривень 90 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 березня 2013 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в сумі 555 612 гривень 57 копійок та судового збору в сумі 3219 гривень скасувати.

В позові публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 3540 гривень (три тисячі пятсот сорок) 90 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: