Справа № 463/2111/14 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/2664/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Павлишина О.Ф., Федоришина А.В.

секретар Фейір К.О.

З участю представника позивачки ОСОБА_2, представника відповідача Кушнерик Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії -Львівське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10013/0289 філії - Львівського обласного управління до ОСОБА_4 про визнання договору банківського вкладу нікчемним,-

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 22 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії -Львівське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів за договором банківського вкладу відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10013/0289 філії - Львівського обласного управління до ОСОБА_4 про визнання договору банківського вкладу нікчемним задоволено повністю.

Визнано договір №2824 на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи від 05.06.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_4 нікчемним.

Стягнуто з ОСОБА_4 243,60 грн. судових витрат на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування у відповідності до ст.309 ЦПК України. Стверджує, що судом не враховано вимог ст.ст.1058,1059 Цивільного кодексу України, ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діляьність», пункт 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами та пункт 2.9 глави 2 Розділу ІV Інструкції з проведення касових операцій банками України. Виходячи з положень вищенаведених нормативних документів та законодавчих актів письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаям ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відтак, на думку апелянта, договір №284 на вклад депозитний на ім»я фізичної особи від 05.06.2013 року відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки має просту письмову форму й містить всі умови необхідні для договору даного виду, а тому твердження суду про його нікчемність є помилковим. Вважає помилковим висновок суду про те, що квитанція від 05.06.2013 року про зарахування 22 500,00 євро не являється одним з прибуткових касових документів, оскільки відповідно до ст.1058 та 1068 ЦК України відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) є обов»язком банку. Посилання суду, що кошти за зазначеним договором не надходили на рахунки банку не спростовують факту передачі позивачем коштів відповідальним працівникам банку, тим більше, що проведення по касі та по обліку отриманих коштів не могло залежати від волі вкладника. Така позиція висловлена у Постановах ВСУ 25.04.2012 р. у справі №6-20цс12 та від 06.06.2012р.№6-17цс12. Крім того, на виконання договору депозиту банком були виплачені відсотки, що дає підстави вважати про схвалення банком відповідного договору. Стверджує, що відсутність реєстрації договору банківського вклдаду і як наслідок необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки чи іншого документа, що відповідає вимогам встановлених законом. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_3, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до приписів статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 05 червня 2013 року між ОСОБА_4 та АТ «Ощадбанк» (надалі ПАТ «Ощадбанк») укладено договір банківського вкладу згідно якого ОСОБА_4 зобов»язалася внести на вкладний (депозитний рахунок) № НОМЕР_2 на умовах договору 22 500,00 Євро строком на 13 місяців. Днем повернення депозиту є 05.07.2014 року. Процентна ставка за депозитом встановлюється 6,5 річних. Договір скріплений підписом позивачки ОСОБА_4, уповноваженою особою банку та печаткою банку. ( а.с. 5-6).

Згідно заяви на внесення готівки № 1230475 від 05.06.2013 року ОСОБА_4 внесла кошти в сумі 22 500, 00 євро на рахунок № НОМЕР_2 ( а.с.7).

Відповідно до заяв про видачу готівки № 1230475 від 08.07.2013 року, від 06.08.2013 року, від 04.09.2013 року, від 09.10.2013 року, від 12.11.2013 року, від 09.12.2013 року ОСОБА_4 отримувала відсотки по депозитному вкладу ( а.с. 62-63).

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона ( банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року №516, ( далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що долучений відповідачем документ про підтвердження внесення коштів, а саме заява на внесення готівки № 1230475 від 05.06.2013 року не відноситься до прибуткових касових документів, які передбачені вимогами Інструкції про ведення касових операцій банками України та не засвідчує факту прийняття банком від відповідача готівки на вклад.

Долучений до позовної заяви договір на вклад «Депозитний» на ім»я фізичної особи, складений за формою, яка не відповідає типовим формам договорів про вклад, що були затверджені Постановою правління АТ «Ощадбанк» № 131 від 15.04.2008 року і були чинними станом на дату, яка зазначена в договорі.

З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна. Колегія суддів вважає, що спірний договір відповідає вимогам норм Закону які регулюють зазначені правовідносини, оскільки мають просту письмову форму й містять всі умови, необхідні для договору даного виду: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, строк дії договору.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу 1У Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов»язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію ( другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час», а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Частина 3 ст.1058, частина 2 ст. 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов»язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Отже, згідно ч.3 ст. 1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів у національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) є обов»язком банку, відповідно до якого банк зобов»язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, у день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Письмова форма договору підтверджується наданими позивачкою ОСОБА_4 договору банківського вкладу, яким в свою чергу, повністю підтверджується внесення нею в банк грошових сум. Крім цього, в підтвердження отримання від неї грошових сум банк видав їй заяву про прихід готівки № 1230475 від 05 червня 2013 року та заяви про видачу готівки на протязі з липня по грудень 2013 року включно ( а.с.62-63). Зазначені заяви відповідають вимогам п.2.9 гл.2 розд. 1У Інструкції про ведення касових операцій банками України.

Колегія суддів виходить з того, що спірні договори були підписані від імені банку повноважною особою ОСОБА_5, оскільки таке повноваження завідуюча ТВБВ № 10013/0332 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» як підписання договорів від імені банку на залучення коштів від фізичних осіб в національній та іноземній валюті, передбачено наказом №440 від 18 червня 2012 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» .

Колегія суддів не приймає до уваги посилання представника ПАТ «Ощадбанк» на те, що кошти від позивачки за зазначеними договорами до каси банку не надходили і рахунок по названому вище депозитному договору не відкривався, оскільки ці обставини не спростовують факту передачі позивачкою коштів відповідальному працівнику банку, в даному випадку зав. ТВБВ № 10013/0332 філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Скаско М.І., яка, будучи допитана в якості свідка визнала факт прийняття грошей на депозитний рахунок від ОСОБА_4. Окрім цього, проведення по касі отриманих коштів та відкриття рахунків є обов»язком працівників банку і не могло залежати від волі вкладника.

Таким чином, колегія суддів вважає, що мав місце факт укладення Договору № НОМЕР_2 на вклад «Депозитний» на ім»я ОСОБА_4 від 05 червня 2013 року та передачі останньою 05 червня 2013 року 22 500 євро на виконання укладеного договору.

Всупереч зазначеному, суд першої інстанції при постановленні рішення в мотивувальній частині рішення (аркуш справи 4) вказаний договір визнав фіктивним, в резолютивній частині - нікчемним.

Такі висновки суду щодо змісту одного і того ж договору є суперечливими, не відповідають встановленим обставинам справи.

Фіктивний правочин характеризується тим, що обидві сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. В узагальненнях ВСУ України від 24.11.2008 року «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними, встановлено, що для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша-намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнавати фіктивним.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про фіктивність вищевказаного договору не ґрунтується на нормах права.

Висновок суду першої інстанції про нікчемність договору суперечить встановленим обставинам справи.

Правова позиція з приводу спорів щодо повернення банківського вкладу викладена у постановах Верховного Суду України, а саме: від 25.04.2012року у справі №6-20цс12, від 06.06.2012р. у справі №6-17цс12, від 06.04.2016 року у справі №6-352цс 16 та відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України. Суди зобов»зані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов»язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства.

За змістом статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»зання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.2 статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Стаття 1074 ЦК України зазначає, що обмеження клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається.

Відповідно до статті 309 ч.1 п.3 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає до скасування з постановленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3,4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 22 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10013/0289 філії - Львівського обласного управління про стягнення сум вкладів, процентів по вкладах задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за депозитним договором № НОМЕР_2 на вклад «Депозитний» від 05 червня 2013 року 22 500,00 євро; 540,04 євро відсотків; 85,07 євро три відсотки річних.

Стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк» в користь ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 понесені нею судові витрати в сумі 275 грн.

У задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про визнання нікчемним договору № НОМЕР_2 на вклад «Депозитний» на ім»я ОСОБА_4 від 05 червня 2013 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді О.Ф.Павлишин

А.В. Федоришин