Ухвала

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 29 вересня 2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено договір дебетового карткового рахунку, що складається із заяви про відкриття банківського дебетового карткового рахунку та Умов та правил надання банківських послуг.

Вказувала, що в період з 16 грудня 2014 року по 28 грудня 2014 року нею було здійснено ряд транзакцій, зокрема, на дебетову картку покладено певну суму коштів та на території Республіки Польща знято її за місцевим курсом валют. Згодом відповідачем було змінено курс валюти, за яким знімались кошти з картки, у зв'язку з чим виникла заборгованість на суму 362 786 грн 55 коп.

Умовами та правилами надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного договору, до основних обов'язків позивача віднесено п. 1.1.2.1.9 (або 1.1.2.1.11), за умовами якого, у разі виникнення заборгованості держателя по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок в роботі техніки та в інших випадках, клієнт зобов'язується погашати заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

Позивач зазначені положення Умов та правил надання банківських послуг вважає несправедливими, такими, що суперечать нормам чинного законодавства України, оскільки вони фактично передбачають перекладання майнової відповідальності за недоліки в роботі ПАТ КБ «ПриватБанк» на позивача, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати пункт Умов та правил надання банківських послуг 1.1.2.1.9 (або 1.1.2.1.11) недійсним з моменту укладення договору.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанк» між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 24 вересня 2014 року було укладено договір про надання банківських послуг з відкриття карткового рахунку та видачі платіжної картки для виплат «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом по платіжній картці.

Позивач скористалася банківським дебетовим картковим рахунком, зокрема в період з 16 грудня 2014 року по 28 грудня 2014 року нею було розміщено на рахунку грошові кошти в національній валюті, а під час перебування на території Республіки Польща з використанням дебетової пластикової картки в банкоматах місцевих комерційних банках-еквайрів було знято грошові кошти в іноземній валюті.

У результаті курсової різниці, яка мала місце під час здійснення транзакції іноземної валюти за обмінним курсом банка-еквайра, та обмінного курсу купівлі-продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку на момент обробки операції банком-емітентом, виникла заборгованість за дебетовим картковим рахунком позивача в сумі 362 786 грн 55 коп.

29 січня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_3 претензію з посиланням на умови укладеного договору про необхідність у термін не пізніше 30 календарних днів з дати одержання повідомлення погасити заборгованість, що виникла.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскаржуваний позивачем пункт договору банківського дебетового карткового рахунку в момент укладення не суперечив вимогам законодавства.

При цьому апеляційний суд зазначив про відсутність підстав вважати, що оскаржуване положення договору суперечить вимогам закону, оскільки ця умова договору не встановлює механізму чи способу нарахування заборгованості у разі курсової різниці чи технічних помилок, а лише передбачає строк - 30 днів - для її погашення, тому відсутні підстави вважати, що спірна умова договору порушує права споживача і є несправедливою, з урахуванням того, що банк з позовом до ОСОБА_3 про стягнення цих коштів не звертався.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судами надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Статтею 627 ЦК Українипередбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», за умовами договору, позивач є держателем електронного платіжного засобу, фізичною особою, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу.

Пунктом 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Статтею 28 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено особливості виконання міжбанківського переказу, ініційованого за допомогою електронного платіжного засобу.

Згідно з п. 2 ст. ст. 28 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», передбачено, що міжбанківський переказ між банками учасниками міжнародних платіжних систем за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, здійсненими їх держателями за межами України, а також за операціями, здійсненими в межах України держателями електронних платіжних засобів нерезидентами України, проводиться у валюті, визначеній у відповідних договорах із платіжними організаціями міжнародних платіжних систем.

Пунктом 5 ст. 28 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"передбачено, якщо валюта, в якій проводиться міжбанківський переказ, не збігається з валютою, списаною з рахунка клієнта, емітент може виконати операції з купівлі-продажу необхідної валюти на міжбанківському валютному ринку України в порядку, встановленому Національним банком України, або провести внутрішньобанківський кліринг.

Відповідно до п. 3 розділу IX, Міжбанківські перекази за операціями з використанням електронних платіжних засобів Постанови Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» емітент зобов'язаний у разі виконання користувачем платіжної операції з використанням електронного платіжного засобу у валюті, яка відрізняється від валюти рахунку, здійснювати перерахунок суми за операцією в порядку, визначеному договором.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, оскільки оспорюваний пункт договору не суперечить вимогам законодавства.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2015 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Попович