У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 березня 2014 року між ним та ПАТ «Імексбанк» було укладено договір № про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, сума вкладу за яким складає 23 142 доларів США на строк до 15 квітня 2015 року та договір № про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, сума вкладу за яким складає 2 706 євро на строк до 23 лютого 2015 року. У вересні 2014 року у зв'язку з неплатоспроможністю банку «Фінростбанк» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив виплату позивачу грошової суми у розмірі 101 тис. грн, яка була переведена через ПАТ «Імексбанк», і з яких позивач отримав готівкою лише 50 тис. грн, а залишок суми банком не видано, посилаючись на відсутність готівки в касі, та запропоновано позивачу відкрити депозитний рахунок на дану суму строком на 30 днів. 08 вересня 2014 року між ним та ПАТ «Імексбанк» було підписано договір банківського вкладу № . У зв'язку з неплатоспроможністю відповідача та введення тимчасової адміністрації позивав звернувся до голови Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою про поверненні грошових коштів, однак, йому було запропоновано виплату гарантованої суми відшкодування коштів у розмірі 200 тис. грн, з яких позивач отримав лише 52 829,26 грн та від залишку відмовився, бажаючи отримати кошти в сумі та валюті, переданій в депозит банку. Позивач просив стягнути з відповідача депозитний вклад у сумі 23 142 доларів США, що складає 604 202,33 грн, та вклад у сумі 2 706 євро, шо складає 80 766,55 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, як зазначено у ст. 1060 ЦК України, укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (23 травня 2016 року) у банку вже було введено тимчасову адміністрацію (із 27 травня 2015 року), що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення грошових коштів.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов