Справа №202/5483/16-ц
Провадження №2/202/2691/2016
02 вересня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороз В.П.
при секретарі - Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, -
Позивач звернувся до Відповідача з позовом про зобовязання виконати умови п.1.5 Договору на дольову участь у будівництві від 29.04.2016 року шляхом передачі Позивачу у власність ? частини нежитлового приміщення №7 по вул.Писаржевського, 26 вул.Дніпропетровську. Умовами даного Договору був передбачений плановий строк закінчення переобладнання та оформлення всіх необхідних документів на обєкт нерухомого майна 01 липня 2016 року, а протягом 10 днів після оформлення документів на переобладнаний обєкт нерухомого майна Відповідач зобов'язався передати йому у власність ? частину приміщення п.1.5 Договору). Ст.526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та вимоги. Однак до теперішнього часу жодних усних або письмових оповіщень від Відповідача про готовність обєкту нерухомого майна не надходило, більш того даний обєкт вже давно було переобладнано і Відповідач збирається його продати іншій особі. Але оскільки частина даного обєкту на думку Позивача є його власністю, то Відповідач не має жодних правових підстав на відчуження даного обєкту без його згоди. Відповідачем було подано зустрічну позовну заяв про визнання за ним права власності на нежитлове приміщення №7 загальною площею 245,8 кв.м., ганок, розташований в житловому будинку літ.Б-2, який розташований за адресою: м.Дніпропетровськ. вул.Писаржевського, 26 без додаткових актів введення в експлуатацію. Позивач за зустрічним позовом в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дійсно 29.04.2016 року був укладений Договір на дольову участь у будівництві, але оскільки Відповідач за зустрічним позовом умови його не виконав та не перерахував грошові кошти на переобладнання, Договір про дольову участь в будівництві втратив чинність. А оскільки все переобладнання було зроблено за кошти Позивача за зустрічним позовом, то він просить в порядку ст. 392 ЦК України визнати право власності на спірний обєкт нерухомого майна.
В судове засіданні Позивач не зявився про час і місце його проведення повідомлявся належним чином.
В судове засіданні Відповідач не зявився про час і місце його проведення повідомлявся належним чином.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2016 року, посвідченого ОСОБА_3 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №265. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
29.04.2016 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було укладено Договір на дольову участь у будівництві (надалі Договір) обєкту нерухомого майна а саме: переобладнання квартири в нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 і отримання ОСОБА_1 у власність 1/2 частини приміщення після переобладнання. Згідно з п.1.3 Договору передбачено, що попередня вартість переобладнання квартири складає 400 000,00 грн. П. 1.4. Договору було передбачено, що розрахунок здійснюється у два етапи, а саме: перший етап на протязі 10 календарних днів з моменту укладення даного Договору Позивач сплачує 20% від суми вказаної у п. 1.3 Договору; другий етап на протязі 5 календарних днів, з моменту письмового оповіщення ОСОБА_4 про готовність обєкту ОСОБА_1 сплачує 80%.
Ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Ст.526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та вимоги.
Позивачем за первісним позовом не надано жодних доказів в підтвердження виконання п. 1.4. Договору щодо участі у витратах на переобладнання обєкту нерухомого майна.
Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Ч.3 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
П.6.1. Договору встановлено, що в разі не виконання умов п.1.4 Договору - Договір на дольову участь в будівництві втрачає чинність.
Судом встановлено що Позивачем за первісним позовом жодних грошових коштів не було сплачено за умовами Договору, а отже відповідно до п.6.1 Договір втратив чинність 10.05.2016 року. А тому відсутні підстави для задоволення первісних позовних вимог.
Натомість підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги з огляду на наступне.
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. Як встановлено в судовому засіданні переобладнання даної квартири було виконано за власні кошти ОСОБА_2, а саме: проведено реконструкцію квартири з будівництвом другого поверху та зміною статусу в нежитлове приміщення. Права третіх осіб не було порушено.
Ст.41 КУ, ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до положень ст. 331 Цивільного кодексу України, особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Відповідно до ч.1 ст.332 ЦК України встановлено, що переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ.
ОСОБА_2 було замовлено проведення обстеження технічного стану нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (Звіт від 04.08.2016 року). Згідно даного обстеження несучі будівельні конструкції (фундаменти, стіни, перегородки, перекриття) знаходяться в нормальному і задовільному стані і придатні до подальшої експлуатації за функціональним призначенням. На підставі ч.2 ст.8 Цивільного кодексу України у відповідності до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права) встановлено, що прийняття в експлуатацію обєкта полягає у визначенні готовності обєкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність нежитлового приміщення до експлуатації у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком. Таким чином, нежитлове приміщення з усіма його складовими частинами є прийнятим до експлуатації та не потребує іншого проведення дослідження готовності до експлуатації прийняття до експлуатації, в тому числі складання актів прийняття до експлуатації.
Отже судом встановлено, що Позивачем за зустрічним позовом було переобладнаний обєкт нерухомого майна, який знаходиться у його власності за власні кошти та знаходиться в нормальному і задовільному стані і придатний до подальшої експлуатації за функціональним призначенням.
Ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
На підставі ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 16, 331, 332, 328, 392,509, 526 ЦК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів із дня отримання копії.

Суддя В.П. Мороз