Головуючий суду 1 інстанції - Чехов С.І.
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 2-187/11/1217
Провадження № 22ц/782/870/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді - Коротенка Є.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Міловського районного суду Луганської області від 09 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 09.09.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою було відмовлено за необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване ним рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, відповідно до п.«г» та п.«е» ч.1 ст.96 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно із ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 1 статті 106 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

У відповідності до положень статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3, що мешкає по АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, що мешкає по АДРЕСА_2, виник земельний спір.

При цьому апелянт стверджує, що сторони у справі є користувачами відповідних земельних ділянок.

Відновідно до ч.1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Разом із тим, з огляду на приписи глав 15 та 19 ЗК України, суду не було надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження наявності права користування у ОСОБА_3 земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 та у ОСОБА_4- земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Також колегія суддів зауважує, що у позові ОСОБА_3 просила суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення межі між її та відповідачки земельними ділянками на 3 м 40 см з тильної сторони по прямій лінії від фасадної сторони («червоної лінії») у бік земельної ділянки ОСОБА_4

При цьому позивачка не надала суду достатніх належних та допустимих доказів на обґрунтування таких позовних вимог. Зокрема, суду не надано належного підтвердження фактичних розмірів земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 (станом - на час розгляду судового спору судом першої інстанції).

Так, схематичні плани меж земельних ділянок, складені одноособово членом комісії з розгляду земельних спорів при виконавчому комітеті Міловської селищної ради Луганської області землевпорядником ОСОБА_5, не містять дати їх складання, до матеріалів справи долучені їх копії, які, в порушення вимог ст.138 ЦПК України, суддею не засвідчені (а.с.6, 162).

Також в матеріалах справи відсутні докази дослідження судом оригіналів вказаних документів.

Будь-які судові експертизи щодо встановлення необхідних фактичних даних відносно спірних земельних ділянок та з інших питань, що потребують спеціальних знань, по справі не призначались. При цьому особам, які беруть участь у справі, суд роз'яснював їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій.

Крім того, постановою Луганського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року за позовом прокурора Міловського району визнано нечинним рішення виконавчого комітету Міловської селищної ради від 01.12.2010 року № 114 «Про комісію з розгляду земельних спорів при виконавчому комітеті Міловської селищної ради», що встановлює порядок створення та діяльності цієї комісії (а.с.104-106). При цьому колегія суддів приймає до уваги, що вище зазначені схематичні плани меж земельних ділянок були складені саме членом комісії з розгляду земельних спорів при виконавчому комітеті Міловської селищної ради Луганської області ОСОБА_5, а засідання комісії щодо земельного спору між сторонами у справі відбулися у 2011 році.

Колегія суддів також зауважує, що у 2012 році було складено кадастровий план земельної ділянки по вул.Леніна, 27 смт.Мілове із встановленням (поновленням) меж земельної ділянки із закріпленням межі межовими знаками кількістю 7 шт.(а.с.169-170). Зазначений план спростовує доводи позивача щодо фактичних обставин справи (з огляду на уточнену позовну заяву, подану 22.04.2016 року) та щодо розміру земельної ділянки ОСОБА_3, зокрема.

Також позивачка та її представник неодноразово пояснювали необхідність звернення до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою неможливістю оформити необхідну документацію для приватизації земельної ділянки через створення відповідачкою відповідних перешкод (а.с.2, 143, 153, 158, 165). Однак, позивачкою суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження такого. Крім того, представник третьої особи - Міловської селищної ради в судовому засіданні такі посилання ОСОБА_3 щодо наявності перешкод для здійснення приватизації земельної ділянки спростовував.

Також колегія суддів приймає до уваги, що у позові ОСОБА_3 просила суд зобов'язати ОСОБА_4 перемістити в інше місце або знести у разі неможливості перенесення господарсько-побутові будівлі і споруди (уборна, сарай тощо), які опиняться на території земельної ділянки домоволодіння ОСОБА_3 (а.с.145).

При цьому позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування таких позовних вимог, зокрема, на підтвердження наявності таких будівель і споруд на спірній земельній ділянці.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх доводів апелянт суду не надав, тому судом першої інстанції постановлене правильне по суті і справедливе рішення.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.304, п.1 ст.307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Міловського районного суду Луганської області від 09 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: