Справа № 487/1327/16-ц
Провадження № 2/487/1148/16
13.06.2016 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого-судді Карташевої Т.А.
секретаря Уманського І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа Управління патрульної поліції у м. Миколаєві, про зняття арешту з майна,-
У судовому засіданні позивач не був присутнім, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до якої, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Представник відповідача у судовому засіданні не був присутнім, причин неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був сповіщений у встановленому законом порядку.
Представник третьої особи не був присутнім у судовому засіданні, причин неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був сповіщений у встановленому законом порядку.
З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, відповідно до вимог ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено , що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з п.1 ч.8 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У такому випадку виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 50 названого Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не можуе бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Постановою державного виконавця у виконавчому провадженні №37886924 був накладений арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 10).
Листом від 15.02.2016 року №3039/01.02-38/зас на ім*я позивача ОСОБА_3 ВДВС ММУЮ було повідомлено, що згідно з даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання постанови №066273, виданої 13.05.2013 року ВДАІ ММУ УМВС України в Миколаївській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 510 грн. 27.05.2013 р., керуючись п. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Копію постанови та оригінал виконавчого документа направлено на адресу стягувача. Станом на 15.02.2016 р. матеріали виконавчого провадження знищено, відповідно до вимог п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції Україн від 25.12.2008 р. за №2274/5. Враховуючи викладене, відсутні законні підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 (а.с. 11).
В лютому 2016 року позивач звернувся до МРЕВ в м. Миколаєві з приводу зняття з обліку транспортного засобу, але йому було відмовлено через заборону на відчуження.
Таким чином, у зв'язку з завершенням виконавчого провадження державний виконавець повинен був скасувати арешт майна ОСОБА_1, а позивач, відповідно до ч.3 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" повинен був звернутися до державного виконавця та отримати копію цієї постанови для її пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Проте, з урахуванням вищенаведених обставин, позивач такої можливості позбавлений, а тому суд ввжає можливим задовольнити позов, скасувавши арешт з транспортного засобу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 158, 169, 209, 212-215, 218, 224, 228 ЦПК України, ст.ст. 321, 391 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку - до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Т.А. Карташева