Справа № 454/914/16 Головуючий у 1 інстанції: Струс-Духнич Т.В.
Провадження № 22-ц/783/3302/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 21 березня 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Вищого адміністративного суду України та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2016 року Фермерське господарство «ОСОБА_2В.» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь 1 000 000 грн. моральної шкоди завданої протиправними діями Вищого адміністративного суду України. В обґрунтування вимог зазначає, що ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2015 року залишено без розгляду касаційну скаргу ФГ «ОСОБА_2В.», а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року залишено без змін. Зазначає, що ухвала Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2015 року не ґрунтується на законності, постановлена без дотримання Конституції та законів України, що призвело до порушення строків розгляду касаційної скарги, в результаті чого йому було спричинено моральні страждання у звязку з порушенням прав.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою Фермерського Господарства «ОСОБА_2В.» до Вищого Адміністративного суду України та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, в частині вимог щодо Вищого адміністративного суду України.

Ухвалу суду оскаржило Фермерське господарство «ОСОБА_2В.», вважає її незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу неповно зясував обставини, що мають значення для справи, а саме: наявність у позивача права на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; чи відноситься Вищий Адміністративний суд України до органів державної влади. В ухвалі має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суддя вважав встановленими, а саме те, що юрисдикція судів не поширюється на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої порушенням норм ЦПК України відповідачем. Ухвала суду є такою, що постановлена з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, оскільки суд зобовязаний був застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії і розглянути позовну заяву по суті. Більше того, суд зобовязаний захистити права позивача, передбачені ст. 56 Конституції України або вказати в ухвалі що його позбавлено прав гарантованих ст. ст. 40, 56 Конституції України. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день і час судового засідання (а.с. 36, 37), тому відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи, який відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Така ж позиція висловлена у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», яким передбачено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз'яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

У зв'язку із наведеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.

Відмовляючи у відкритті провадження в частині вимог Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Вищого адміністративного суду України, суд першої інстанції на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку, що така позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Що стосується позовної вимоги Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, то ухвалою суду першої інстанції цього ж 21 березня 2016 року провадження у ній відкрито (а.с. 21).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильною по суті, відповідає вимогам ст. ст. 209-210 ЦПК України, підстави для її скасування - відсутні.

Відповідно до вимог ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 1, 312 ч. 1 п. 1, 313, 314 ч. 1 п. 4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» відхилити.

УхвалуСокальського районного суду Львівського області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_3