Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/6461/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ліхтанська Н.П.
Провадження № 22-ц/778/1895/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2016 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Бердянського управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, Виконавчого комітету Бердянської міської ради, Фінансового відділу Виконавчого комітету Бердянської міської ради, третя особа: ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним арештом майна і незаконним рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності посадовими особами органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним позовом, який протягом розгляду справи уточнив.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 грудня 2014 року працівником адміністративного відділу виконавчого комітету Бердянської міської ради ОСОБА_4 було складено протокол № 480 про скоєння правопорушення - торгівлі промисловими товарами «ялинка новорічна» - сосна у кількості 40 шт.

Вказані сосни в нього були вилучені та 18.12.2014 року передані йому на зберігання, з приводу чого він написав розписку.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2015 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 2 ст. 160 КУпАП закрито за підставами п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки арештований товар прийшов в негідність, а також пройшов строк його реалізації, йому була заподіяна майнова шкода, яку він оцінює у 10 000 грн. (40 шт. * 250 грн.).

Крім того, через вказані події в нього погіршився стан здоров'я, він був вимушений лікуватися. Витрати на лікування склали 4414,39 грн.

Також вважає, що окрім прямої матеріальної шкоди йому заподіяна ще шкода у вигляді втраченої вигоди, яку оцінює в розмірі мінімальної заробітної плати 1218 грн.

Крім майнової шкоди в результаті протиправних дій з боку Виконавчого комітету Бердянської міської ради йому була заподіяна також моральна шкода, яка виразилася у заподіяних моральних і фізичних стражданнях від фізичного болю, погіршенні стану здоровя, необхідності запозичення грошових коштів у знайомих, неможливості утримування членів сімї, зміні встановленого розпорядку і ритму життя.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь майнову шкоду в сумі 4414,39 грн., вартість товарів «ялинка новорічна» - сосна в сумі 10000 грн., суму втраченої вигоди, яка складає 1218 грн., та моральну шкоду в сумі 30 000 грн.

В судовому засіданні 05 листопада 2015 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи ОСОБА_4

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на необґрунтованість висновків суду про недоведеність позовних вимог, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд виходив з того, що позивач не довів суду законність та обґрунтованість своїх позовних вимог.

При вирішенні спору суд з достатньою повнотою зясував обставини справи, дав оцінку всім доказам у сукупності, дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позову є неприйнятними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування шкоди.

Заявивши вимоги про стягнення вартості 40 дерев сосни, упущеної вигоди, витрат на лікування, моральної шкоди, ОСОБА_5 посилався на те, що шкода заподіяна йому незаконним арештом майна і незаконним рішенням посадових осіб органу місцевого самоврядування про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Суд обґрунтовано виходив з того, що відсутні підстави і умови для застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», оскільки він не регулює правовідносини сторін.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вказана стаття передбачає спеціальні підстави і умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов'язковий, односторонній).

До суб'єктів відповідальності за цією нормою належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів Верховної Ради України, Президента України Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи, посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Крім того, згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу місцевого самоврядування до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Як встановлено судом, виконавчий комітет Бердянської ради не приймав будь-якого рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності та арешт його майна.

Із матеріалів справи вбачається, що розпорядженням міського голови м. Бердянська №405-р від 9 грудня 2013 р. відповідно до ст.42 Закону України «Про місце самоврядування в Україні», ст.87 Статуту територіальної громади м. Бердянськ був затверджений перелік місць для передсвяткової торгівлі новорічними ялинками (а.с. 162).

Позивач по справі, ОСОБА_6, є приватним підприємцем, 17.12.2014 р. здійснював торгівлю сосною за адресою по вул. Ля-Сейнській, 2а, у м. Бердянськ. Зазначена земельна ділянка відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 18 червня 1999 р. 1-ЗП №0029979 надана в користування ПП «Будоптторг» (а.с. 166-168).

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності, який в розумінні ст. 251 вказаного Кодексу є доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 221 КУпАП встановлено, що справи про адміністративні правопорушення, передбаченні ст. 160 КУпАП, розглядаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 12.08.2013 року № 320 «Про право складати протоколи» уповноважено головних спеціалістів адміністративного відділу виконавчого комітету складати протоколи про адміністративні правопорушення згідно статті 160 Кодексу України про адміністративні правопорушення (торгівля у невстановлених місцях).

Протокол №480 від 17.12.2014 р. за ст.160 КУпАП відносно ОСОБА_3 складено головним спеціалістом адміністративного відділу виконкому Бердянської міської Ради ОСОБА_4

Відповідні матеріали були направлені до суду, уповноваженого розглядати справу про таке адміністративне правопорушення.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2015 року провадження по адміністративній справі закрито на підставі ст.247 п.1 КУпАП України за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (адміністративна справа №310/10647/14-п відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст. 160 КУпАП України).

Тому доводи позивача про незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, на які він посилався як на підставу позову, є неприйнятними. Протокол про адміністративне правопорушення є документом, який лише фіксує певні обставини, і не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а тільки підставою для подальшого вирішення питання щодо притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності.

Отже, постанова Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 лютого 2015 р. про закриття провадження по справі відносно ОСОБА_5 сама по собі не спростовує факт наявності у виконавчого комітету повноважень щодо порушення справи про адміністративне правопорушення за ст.160 КУпАП, розгляд якої по суті згідно ст.221 КУпАП віднесено до компетенції суду.

Разом з тим, в постанові не міститься висновків щодо неправомірності дій посадових осіб виконавчого комітету, які склали протокол.

Розпорядження про упорядкування торгівлі новорічними ялинками прийнята в межах повноважень, визначених в ст. 42 Закону України «Про місце самоврядування» та Статуті територіальної громади м. Бердянськ, а протокол складено уповноваженою на те посадовою особою виконавчого комітету. Позивачем не надано доказів, що відповідачем та посадовою особою надані повноваження використані з порушенням закону чи здійснювалися дискримінаційно стосовно позивача або виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу. Дії виконавчого комітету та посадових осіб в установленому порядку протиправними не визнавалися.

Отже, факт складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення і направлення цього протоколу на розгляд до суду, не свідчить про вчинення відповідачами протиправних дій відносно ОСОБА_3

За правилами ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України та ст.ст. 1166, 1167 ЦК України позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Проте ОСОБА_5 не надав належні та допустимі докази в розумінні ст.ст. 58-60 ЦПК України про факт завдання шкоди, розмір завданої шкоди.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Докази повинні бути належними та допустимими.

Відповідно до ч.2 ст.58 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Ні арешт, ні конфіскація майна не застосовувалися до позивача, тому його посилання в апеляційній скарзі про конфіскацію сосни є безпідставними. Відповідно до особисто написаної ОСОБА_3 розписки дерева сосни йому були передані 18.12.2014 р. (а.с14). Заявляючи вимоги про стягнення вартості 40 дерев сосни, позивач не надав жодного документу, який би засвідчував наявність нереалізованої сосни, яка за твердженням позивача, засохла, її кількість, розмір, вартість та інші ідентифікаційні ознаки. Після винесення постанови судом до відповідача для фіксування зазначених фактів позивач не звертався.

Судом відповідно до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України було відхилено в якості належних доказів показання свідків та долучені позивачем фотокартки, з яких неможливо встановити, що вони зроблені саме в спірний період та взагалі стосуються подій та предметів, повязаних зі складанням протоколу про адміністративне правопорушення.

Позивач не довів, що складання протоколу про адміністративне правопорушення перешкоджало йому займатися його звичайною діяльністю приватного підприємця та прямий причинний зв'язок між складанням протоколу та проходженням позивачем лікуванням 06.01.15-27.01.15 р. Так, в історіях хвороб зазначено про те, що ОСОБА_5 тривалий час хворіє, адекватно та регулярно не лікувався (а.с.11,12).

Таким чином, із встановлених судом обставин справи вбачається, що не було доведено належним чином наявність збитків, протиправність поведінки відповідачів та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування до відповідачів такої міри відповідальності як відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а відтак і для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: