Справа №591/7366/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/658/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету внутрішніх справ

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 17 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Харківського національного університету внутрішніх справ

про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволений.

Стягнуто з Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_3 8 280 грн. - матеріальної допомоги на оздоровлення, 5 862 грн. 11коп. компенсації за несвоєчасну виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, 20 359 грн. 56 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, всього 34 501 грн. 67 коп.

Стягнуто з Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник Харківського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення компенсації за несвоєчасну виплату матеріальної допомоги на оздоровлення та змінити рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні.

При цьому зазначає, що всі розрахунки при звільненні з позивачем були проведені, невиплаченою залишилася лише матеріальна допомога за 2012 2014 роки. Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення до заробітної плати позивача помилково включив матеріальну допомогу на оздоровлення і як наслідок невірно застосував ОСОБА_5 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати» № 2050 від 19 жовтня 2000 року та невірно розрахував середній заробіток, який підлягає стягненню відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньомісячної заробітної плати». Вказує, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується один раз на рік і тільки у тому випадку, якщо працівник йде у відпустку та на підприємстві наявні кошти на її виплату. Вважає, що оскільки матеріальна допомога носить разовий характер, то відповідно, вона не входить до складу заробітної плати. З огляду на викладене, компенсація за вчасно невиплачену допомогу на оздоровлення в сумі 5 862 грн. 11 коп. відшкодуванню не підлягає. Крім того, вважає, що суд невірно здійснив калькуляцію заборгованості за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до Постанови КМУ №100 середньомісячний заробіток позивача становить 3 997 грн. 14 коп. ( 3 964 грн. 37 коп. (заробітна плата за липень 2015 року) + 4 029 грн. 91 коп. (заробітна плата за серпень 2015 року) = 7 994 грн. 28 коп. : 2 = 3 997 грн. 14 коп.). Сума за час затримки розрахунку при звільненні складає 3 997 грн. 14 коп. х 4 місяці = 15 988 грн. 56 коп. , а не 20 359 грн. 56 коп., як стягнув суд. Матеріальна допомога на оздоровлення за 2012 2014 роки складає 8 250 грн., а всього з відповідача, на його думку, підлягає до стягнення 24 238 грн. 56 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Харківського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_6, яка апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, пояснення ОСОБА_3, яка проти скарги заперечує, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 116, 117 КЗпП, дійшов до висновку про те, що за порушення відповідачем права позивача на отримання належних їй сум при звільненні, з останнього підлягають до стягнення: сума невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2012-2014 роки 8280 грн., сума компенсації, що підлягає відшкодуванню за вчасно невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення 5 862 грн. 11 коп., сума за час затримки розрахунку при звільненні 20359 грн. 56 коп.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам та суд дійшов їх з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 зверулася до суду з позовом до відповідача, який остаточно уточнивши мотивувала тим, що з 27 серпня 2009 року по 31 серпня 2015 року вона перебувала у трудових відносинах з Сумською філією Харківського національного університету внутрішніх справ на умовах контрактної форми роботи. 31 серпня 2015 року була звільнена за ч.2 ст. 36 КЗпП України у звязку з закінченням строку дворічного контракту. В період з 2012 по 2015 рік їй не була сплачена матеріальна допомога на оздоровлення, право на виплату якої науковим та науково-педагогічним працівникам гарантується Законом України «Про освіту». З даного питання вона зверталася до Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ, на їй була надана відповідь, що виплата матеріальної допомоги за 2012-2015 роки не здійснювалася через відсутність коштів для виплати допомоги, виплата матеріальної допомоги здійснюється за наявності можливостей фонду оплати праці. Крім того, відповідач повідомив її у письмовій формі про те, що матеріальна допомога на оздоровлення за 2015 рік буде нарахована і виплачена їй у вересні 2015 року у розмірі 2185,5 грн, що в подальшому було виконано відповідачем. Однак, заборгованість з виплати матеріальної допомоги за 2012-2014 роки залишається невиплаченою до цього часу. Вважає, що відповідач моє компенсувати їй середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи фактичний час затримки з виплати належних їй сум матеріальної допомоги, сума, що підлягає відшкодування становить: 5 089 грн. 89 коп. (середній заробіток х 4 місяці = 20 359 грн. 56 коп.). Таким чином, вважає, що загальна сума, яка повинна бути виплачена за час затримки розрахунку при звільненні складає 20359 грн. 56 коп. За порушення відповідачем права на отримання належних їй сум матеріальної допомоги у встановлені законом строки, загальна сума, що підлягає відшкодування складається з: суми невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2012-2014 роки у розмірі 8 280 грн.; компенсації, що підлягає відшкодуванню за вчасно невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 862 грн. 11 коп.; суми за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20 359 грн. 56 коп., а всього 34 501 грн. 67 коп., яку і просила стягнути з відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 з 27 серпня 2009 року по 31 серпня 2015 року перебувала у трудових відносинах з Сумською філією Харківського національного університету внутрішніх справ на умовах контрактної форми роботи, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-14).

31 серпня 2015 року ОСОБА_3 була звільнена за ч.2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку дворічного контракту.

В період з 2012 по 2014 рік позивачу не була сплачена матеріальна допомога на оздоровлення, право на виплату якої науковим та науково-педагогічним працівникам гарантується Законом України «Про освіту».

З даного приводу ОСОБА_3 зверталася з листом до Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ. Їй була надана відповідь, що виплата матеріальної допомоги за 2012-2015 роки не здійснювалася, у звязку з відсутністю на підприємстві коштів для виплати допомоги, виплата матеріальної допомоги здійснюється за наявності можливостей фонду оплати праці. Крім того, листом було повідомлено, що матеріальна допомога на оздоровлення за 2015 рік буде нарахована і виплачена їй у вересні 2015 року у розмірі 2 185,5 грн. (а.с.19).

Матеріальна допомога на оздоровлення за 2015 рік їй дійсно була нарахована та виплачена у вересні 2015 року.

Сума невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2012-2014 роки складає 8 280 грн., не оспорюється сторонами.

Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до статті 57 Закону України "Про освіту" встановлено, що держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Згідно п.2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 N 5 фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять:

2.3. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. До них належать:

- 2.3.3. Матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом, крім сум, указаних у п. 3.31 (матеріальна допомога разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв'язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання).

З урахуванням викладеного, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що допомога на оздоровлення, яка визначена Законом України «Про освіту» та виплачується педагогічним та науково-педагогічним працівникам у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки має одноразовий характер. Віднесення даної матеріальної допомоги до систематичних виплат визначеної зазначеною вище Інструкцією із заробітної плати.

Колегія суддів знаходить вірним висновок суду першої інстанції про те, що матеріальна допомога на оздоровлення є складовою заробітної плати.

При вирішенні даної справи колегія суддів приймає до уваги правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду Україним від 13 жовтня 2015 року у справі № 524/3517/14-а, згідно якої матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, яка надається державним службовцям при надання щорічної основної оплачуваної відпустки відповідно до Закону України «Про державну службу», є частиною заробітної плати.

За ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст.2 цього ж Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у

зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії;

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Оскільки, як про це зазначено вище, матеріальна допомога на оздоровлення не має одноразового характеру, вона підлягає компенсації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати»

А тому, на думку колегії суддів є вірним висновок суду першої інстанції про нарахування компенсації у звязку з порушенням строків виплати матеріальної допомоги на оздоровлення.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів вважає, що судом вірно обрахований середній заробіток за два останні місяці роботи позивачки із включенням в суму заробітку отриманої допомоги на оздоровлення за 2015 рік.

Не погоджуючись в цій частині з рішенням суду, апелянт, помилково вважаючи матеріальну допомогу одноразовою виплатою, зазначає про те, що згідно п.4 розділу ІІІ Постанови Кабінету Міністрів №100 від 08 лютого 1995 року при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога, тощо).

Матеріальна допомога на оздоровлення є складовою заробітної плати і вона вірно включена позивачкою і судом при обрахуванні середньої заробітної плати за два останній місяцв роботи перед звільненням позивачки.

З урахуванням отриманої матеріальної допомоги середній заробіток за два останні місяці становить 5089,89 грн. (заробітна плата за липень - 3964,37 гн., заробітна плата за серпень - 6215,41 гнр. : 2), що підтверджується Індивідуальними даними про застраховану особу, які маються в Пенсійному фонді України та які надані Апеляційному суду Сумської області.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що в день звільнення позивачці не була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення за 2012-2014 роки у розмірі 8 280 грн. З урахуванням цієї обставини та положень Закону суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, чого не оспорює й сам відповідач. Крім того, заслуговує на увагу і та обставина, що на даний час усі присуджені за рішенням суду першої інстанції грошові суми уже виплачені ОСОБА_3 відповідачем на підставі рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірність застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення справи, рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -