Справа № 180/234/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем Завадською А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_6 права на спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_9 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, який за життя ОСОБА_9 знущався з неї, принижував, обмежував її права у володінні приватним майном. У грудні 2014 року та січні 2015 року ОСОБА_9 перенесла дві операції, внаслідок чого перебувала в дуже важкому стані, потребувала ретельного і постійного післяопераційного догляду. Відповідач всіляко перешкоджав одужанню своєї дружини, створював нервові ситуації, вчиняв сварки, ображав. Керуючись ч.5 ст.1224 Цивільного кодексу України, позивач просила позбавити ОСОБА_6 права на спадкування, оскільки під час хвороби його дружини ОСОБА_9, він умисно ухилявся від допомоги хворій.

Під час судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги і просила усунути відповідача від права на спадкування.

В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали й просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав й просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у його запереченні. Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що позивачем не підтверджено ті обставини, на які вона посилається в своєму позові, а саме: що дружина відповідача ОСОБА_9 перебувала в безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, що ОСОБА_6 ухилявся від надання їй допомоги. З листопада 2005 року і по день смерті ОСОБА_9 вони проживали разом в одному будинку, піклувалися один одним, мали спільний сімейний бюджет. Похованням займався відповідач особисто, всі затрати на поховання понесені ним.

Треті особи на стороні позивача самостійних вимог не заявляли, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.11.2005 року (а.с.6).

Згідно заповіту, складеного 12.05.2015 року в приміщенні Марганецької державної нотаріальної контори, посвідченого державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за № 1-402 (а.с.67 на звороті-68), ОСОБА_9 на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_4 грошові заощадження, які знаходяться на рахунках, відкритих у Державному Ощадному банку України.

Згідно заповіту, складеного 18.05.2015 року в приміщенні Марганецької державної нотаріальної контори, посвідченого державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за № 1-446 (а.с.27), ОСОБА_9 на випадок своєї смерті заповіла:

- ОСОБА_1 грошові заощадження, які знаходяться на рахунках, відкритих у КБ «Приватбанк», павільйон «Волна» з прибудовами по вул.Радянській, 16-а в м.Марганець Дніпропетровської області;

- ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1;

- ОСОБА_8 квартиру № 4 по вул.Маяковського в м.Марганець Дніпропетровської області.

07.07.2015 року ОСОБА_9 померла, свідоцтво про смерть серія І-КИ № 629374, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції в Дніпропетровській області (а.с.64).

ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 прийняли спадщину (а.с.60, 61 на звороті, 62-63).

26.08.2015 року ОСОБА_6 звернувся до Марганецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.61), а 08.02.2016 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на обовязкову частку у спадковому майні на підставі ст.1241 ЦК України (а.с.94). Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з тих підстав, що спадкоємцем не надано документів, які підтверджують право власності на квартиру АДРЕСА_2, та не подано відомостей та документів, необхідні для вчинення нотаріальних дій (а.с.96 на звороті).

Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Розмір обовязкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Також, відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як зазначає Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст.214 ЦПК України повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування

При цьому, під безпорадним станом, як це розяснено в абз.3 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребувала допомоги відповідача, а останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обовязку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, необхідно зясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що 29.12.2014 року та 08.01.2015 року ОСОБА_9 проведено операції черевної порожнини. Згідно виписного епікризу з історії хвороби ОСОБА_9 від 28.01.2015 року (а.с.7-8), перебіг післяопераційного періоду тяжкий. На момент виписки стан хворої задовільний. Діагноз запальна псевдопухлина сигмовидної кишки з ускладненнями, супутні хвороби.

Сторонами не оспорювався той факт, що ОСОБА_9 в післяопераційний реабілітаційний період потребувала сторонньої допомоги, і цей період становив приблизно чотири місяці с січня 2015 року і до квітня 2015 року. В травні 2015 року ОСОБА_9 вже почувала себе настільки добре, що кожен день відвідувала свій магазин й займалася справами, в тому числі й домашніми, практично до дня своєї смерті до 07.07.2015 року. Вказані обставини підтверджені показаннями свідків ОСОБА_11 ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 ОСОБА_17

Також свідки пояснили, що до лікарні ОСОБА_9 та ОСОБА_6 поїхали разом. Відповідач декілька разів відвідував свою дружину у лікарні протягом часу її перебування там. Щодо сімейних відносин, свідки надали покази, що в сімї постійно відбувалися сварки, ОСОБА_6 ображав свою дружину, на що остання скаржилася. З травня 2015 року ОСОБА_9 працювала в своєму магазині, займалася домашніми справами, як то консервування, готування їжі тощо.

Також, судом встановлено, що відповідач перед днем смерті двічі викликав ОСОБА_9 швидку допомогу, а після смерті останньої займався її похованням.

Свідки зазначили, що активну допомогу ОСОБА_9 на час її перебування у лікарні та в післяопераційний період надавала її племінниця ОСОБА_1

Показання свідків ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 не спростували обставин, які вже встановлені судом.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не доведено факт ухилення відповідача від надання допомоги ОСОБА_9

Суд не бере до уваги думку позивача про те, що ОСОБА_6 бажав смерті ОСОБА_9 та вчиняв злочинні дії відносно неї, оскільки особа може бути визнана винною лише за вироком суду. Однак такого позивачем суду не надано. А доказування, згідно ст.60 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.1222, 1224 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 58-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.М.Нанічкіна

Вступну та резолютивну частину рішення суду проголошено в судовому засіданні 18 травня 2016 року. Повний текст рішення виготовлено 23 травня 2016 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна