Справа № 161/4200/16-ц
Провадження № 2/161/2116/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючої - судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» про стягнення безпідставно списаних з рахунку коштів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Волинське обласне управління про стягнення безпідставно списаних з рахунку коштів.

Позовні вимоги мотивує тим, що 07 грудня 2015 року, ОСОБА_1, як фізична особа, підписав Заяву № 470178 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки, відкритої за тарифним пакетом «Економний») у ПАТ «Ощадбанк».

26 листопада 2015 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1, як фізичною-особою підприємцем, було укладено Договір банківського рахунку № 26-115025, згідно якого банк зобов'язувався надавати клієнту послуги з розрахунково- касового обслуговування, які пов'язанні із переказом грошей з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому грошей у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених цим Договором, а клієнт зобов'язувався оплачувати вартість таких послуг та надавати банку право користуватися тимчасово вільними коштами клієнта на власний розсуд.

Позивач зазначає, що на поточний рахунок відкритий, як для фізичної особи, він спрямовував кошти з іншого власного поточного рахунку, як фізичної особи-підприємця, у цьому ж банку, а тому банк безпідставно списав комісійну плату у вигляді 1% (одного відсотка), що прямо суперечить п. 3.1 Тарифів за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, відкритого за пакетом «Економний».

На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно списані грошові кошти з рахунку № НОМЕР_2 у сумі 4 772, 78 грн.

В судове засідання позивач подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві, просив їх задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання подав заяву, в якій позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та розгляд справи проводити у його відсутності. На обґрунтування заперечень проти позову вказав, що банком правомірно застосовані тарифи при стягнення комісійної плати (винагороди) у розмірі 1 % (одного відсотка) від суми зарахованих коштів, жодних порушень в діях банківських працівників не знайдено, рахунки фізичної особи та фізичної особи-підприємця є різними, без комісійної плати на рахунок фізичної особи зараховуються тільки відсотки по депозиту.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши документи справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено та підтверджується сторонами, що 07 грудня 2015 року ОСОБА_1, як фізична особа, підписав Заяву № 470178 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), за якою банк відкрив поточний рахунок № НОМЕР_2 в гривні України, код банку 303398 на умовах тарифного пакету «Економний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку (п. 3.4.1 Заяви № 470178 про приєднання).

Пунктом 3.4.2 Заяви № 470178 про приєднання визначено, що банк надає клієнту платіжну картку типу Visa Electron та ПІН-конверт до неї (ПІН-код надається Держателям, які обрали тип картки, умовами якої передбачається надання ПІН-конверту).

Також, 26 листопада 2015 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1, як фізичною-особою підприємцем, було укладено Договір банківського рахунку № 26-115025, згідно якого банк зобов'язується надати клієнту послуги з розрахунково - касового обслуговування, які пов'язанні із переказом грошей з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому грошей у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених цим Договором, а клієнт зобов'язується оплачувати вартість таких послуг та надає банку право користуватися тимчасово вільними коштами клієнта на власний розсуд.

Пунктом 2.1 Договору банківського рахунку № 26-115025 визначено, що банк протягом трьох банківських днів після надання всіх необхідних документів зобов'язується відкрити клієнту поточний рахунок № НОМЕР_3 в гривні України та надавати послуги розрахунково-касового обслуговування, відповідно до умов цього Договору, законодавства України, в т.ч. нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Судом встановлено, що пунктом 3.1 Тарифів за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, відкритого за пакетом «Економний» плата за зарахування на рахунок безготівкових коштів у валюті рахунку (крім процентів по депозиту, укладеному в банку, державних соціальних виплат, пенсій, коштів з інших власних рахунків відкритих у банку, інших платежів в рамках договорів для картки типу Visa Electron складає 1 %.

Як стверджується сторонами та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1, як фізична особа-підприємець, спрямовував власні кошти з поточного рахунку № НОМЕР_3 в гривні України на свій поточний рахунок № НОМЕР_2 в гривні України, як фізичної особи, відкритий в цьому ж банку (МФО 303398), за які банк стягував комісійну плату (винагороду) у розмірі 1 % (одного відсотка) від суми зарахованих коштів.

За весь період банком було стягнуто (утримано) з поточного рахунку Позивача, як фізичної особи (рах. № НОМЕР_2) комісійної плати (винагороди) на загальну суму 4 772, 78 грн., зокрема: 22 грудня 2015 року - на суму 718,99 грн. за зарахування коштів від 14 грудня 2015 року, на суму 680, 00 грн. за зарахування коштів від 09 грудня 2015 року; на суму 1100,00 грн. за зарахування коштів від 07 грудня 2015 року, на суму 40,79 грн. за зарахування коштів від 22 грудня 2015 року; 28 грудня 2015 року - на суму 1120,00 грн. за зарахування коштів від 28 грудня 2015 року; 30 грудня 2015 року - на суму 131,30 грн. за зарахування коштів від 30 грудня 2015 року; 14 січня 2016 року - на суму 981,70 грн. за зарахування коштів від 14 січня 2016 року.

Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Згідно приписів ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки відкривають та ведуть банківські рахунки для фізичних та юридичних осіб у гривнях та іноземній валюті. Банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України. Безготівкові розрахунки проводяться на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ч. 1 ст. 26 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки.

Кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено і в ст. 50 ЦК України. При цьому зазначається, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Тобто, громадянин, який бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого він набув з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - «підприємець».

Статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Юридичний статус «фізична особа-підприємець» сам по собі не впливає і ніяким чином не обмежує будь-які правомочності особи, які випливають з її цивільної право-, та дієздатності.

Суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені ст. 2 ЦК України, тобто фізичні та юридичні особи, держава Україна, А втономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права (ст. 2, 318 ЦК України).

Згідно зі ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 320 ЦК України).

Враховуючи наведене, чинне законодавство не виділяє такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ст. 52 ЦК України), а суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. Правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Представником відповідача не спростовано того, що поточні рахунки № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 відкриті в банку належать ОСОБА_1, тобто є його власними банківськими рахунками.

Таким чином, суд приходить до висновку, що банк безпідставно списав комісійну плату (винагороду) у вигляді 1% (одного відсотка) з рахунку № НОМЕР_2, оскільки кошти на нього надходили з іншого власного рахунку позивача № НОМЕР_3 відкритого у цьому ж банку.

Статтею 1073 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави, слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 13, 14, 59, 60, 81, 84, 88, 209, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 24, 26, 50, 634, 1066, 1068, 1073 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, ) в особі філії - Волинське обласне управління безпідставно списані банком грошові кошти з поточного рахунку № НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 (43000, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) у сумі 4 772, 78 (чотири тисячі сімсот сімдесят дві гривні сімдесят вісім копійок) грн. шляхом зарахування відповідної суми на його рахунок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, ) в особі філії - Волинське обласне управління в дохід держави 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять копійок) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук