Справа № 466/1273/15 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/2923/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - відділ реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району Львівського міського управління юстиції, про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_4- батьком малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Виключено запис про ОСОБА_6, як батька, з актового запису № 692 від 28 серпня 2014 року про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зобов'язано Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції внести відповідні зміни до актового запису № 692 від 28 серпня 2014 року про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині по батькові, зазначивши замість ОСОБА_5 - ОСОБА_7, в графі батько вказати - ОСОБА_4 У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не взято до уваги її посилання на те, що позивач не є батьком дитини. На думку апелянта, суд безпідставно взяв до уваги довідку медичного центру про генетичну спорідненість, так як суд мав провести судову молекулярно-генетичну експертизу. Вказує, що її ніхто не повідомляв про дату та місце проведення експертизи. Зазначає, що в суду були відсутні підстави проведення її виклику в судове засідання через газету. Наполягає на тому, що повідомляла суд про дані, викладені позивачем по справі в іншій позовній заяві щодо визнання її втратившою право користування житлом, відповідно до яких останній вказував, що вона без його згоди прописала в квартирі свого сина, про її вагітність та народження дитини йому не було відомо. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4 про безпідставність доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 з 2009 року перебували у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, виданого 21 січня 2015 року. Батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_6. (а.с.30)

Згідно з довідкою медичного центру ПП "Клініка професора С. Хміля" про генетичну спорідненість батьків/матері чи батька/ з плодом вбачається, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (шлюб не зареєстрований) 23 лютого 2013 року звернулися в заклад охорони здоров'я. У зв'язку з неможливістю досягнення вагітності було проведено програму ДРТ з переносом ембріонів в порожнину матки матері ОСОБА_2 В лікувальній програмі ДРТ використано сперматозоїди ОСОБА_4 Факт вагітності при дослідженні ХГ в крові встановлено 28.12.2013 року. На УЗД факт вагітності підтверджено 14.01.2014 року. Має місце генетична спорідненість батька з плодом (а.с.3-4).

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У цьому випадку відповідачем у справі має бути мати дитини та особа, з якою дитина проживає.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Під час розгляду справи в суд першої інстанції ОСОБА_4 подав клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення ймовірності кровного споріднення між ним та народженою ОСОБА_2 дитиною, яке було задоволено судом ухвалами від 27.05.2015 року та 03.09.2015 року про призначення у справі молекулярно-генетичної експертизи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 є біологічним батьком дитини - ОСОБА_5, а тому підставно задовольнив позовні вимоги.

Висновок суду відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи, - даним довідки медичного центру (а.с.3-4), даним свідоцтва про народження (а.с.30).

Заперечення апелянта факту батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5, колегією суддів не приймається до уваги у зв'язку з наступним.

Одним із доказів батьківства є висновок судової молекулярно-генетичної експертизи.

Висновки експертизи суд повинен оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як вбачається з повідомлень експерта про неможливість проведення експертизи №10/304 від 22.07.2015 року та № 10/664 від 26.11.2015 року, ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_5 до Львівського НДЕКЦ МВС України не прибули, що унеможливило відібрання зразків для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (а.с. 42, 56).

12 квітня 2016 року Апеляційним судом Львівської області задоволено клопотання позивача ОСОБА_4 та призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено питання: чи може бути ОСОБА_4 біологічним батьком малолітнього ОСОБА_5 (а.с. 112).

Сторін було повідомлено про час та місце проведення експертизи (а.с. 121), однак експертиза не була проведена у зв'язку з неявкою відповідачки ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_5 до НДЕКЦ при ГУВСУ у Львівській області (а.с. 123).

А відтак, колегією суддів враховується, що відповідачка ухилилась від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Тому, на підставі п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, відповідно до якої питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів, колегія суддів вважає, що оскільки відповідачка двічі не з'явилася з дитиною до НДЕКЦ при ГУВСУ у Львівській області для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної судом першої інстанції, а також не з'явилася з дитиною для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної апеляційним судом, тобто ухилилася від участі в експертизі, факт батьківства позивача щодо ОСОБА_5 є доведеним.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно взяв до уваги довідку медичного центру про генетичну спорідненість, так як суд мав провести судову молекулярно-генетичну експертизу не заслуговують на увагу, оскільки як судом першої інстанції так і апеляційної інстанції було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу про що повідомлено відповідачку, однак остання з дитиною в експертну установу для проведення експертизи не з'явилася

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішень суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.