Справа № 307/2765/15-ц
Провадження № 2/307/100/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Розман М.М.

при секретарі Цех Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільховецької сільської ради, ОСОБА_2, третіх осіб Управління Держгеокадастру у Тячівському районі про скасування і визнання нечинним рішення Вільховецької сільської ради,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Вільховецької сільської ради, ОСОБА_2, третіх осіб Управління Держгеокадастру у Тячівському районі про скасування і визнання нечинним рішення Вільховецької сільської ради. Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3, яка проживала в АДРЕСА_1. Відповідно до погосподарської книги за 1996-2000 роки за даним господарством закріплена земельна ділянки площею 0.14 га.. Вона з сім'єю побудувала будинок в кінці даної земельної ділянки, що виходить на вул. Шевченка. Її мама проживала в своєму будинку, а вона з сім'єю у своєму, але меж між ними не було і батьки за життя надали їй користати їх земельну ділянки, що вона робила і після їх смерті. Після смерті матері ні нею ні сестрою, яка проживала окремо від батьків за адресою АДРЕСА_2 не оформлялися спадкові права на будинок та земельну ділянку батьків. Однак, як їй стало відомо, Вільховецькою сільською радою прийнято рішення № 519 про надання її сестрі ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1, що належала їхнім батькам і на якій знаходився будинок, де вони виросли. На даний час сестра виготовила проектну документацію на дану земельну ділянку та отримала документи на право власності.

Позивачка вважає, що рішення № 519 від 08.10.2014 року є незаконним, порушує її спадкові права і підлягає скасуванню, а також підлягає скасуванню свідоцтво про право власності на земельну ділянку із зняття з державної реєстрації.

На думку позивачки вказана земельна ділянка не належить до земель територіальної громади Вільховецької сільської ради або комунальної власності. Дана ділянка та будинок, який на ній розташований були їхнім з сестрою спадковим майном і повинні були успадкуватися ними відповідно до ОСОБА_4 84-90 ЦК України. До того ж частину земельної ділянки вона, за згодою батьків, користувала більше 20 років, і тому у відповідності до ст. 119 ЗК України набула на неї право за давністю користування.

Також їй невідомо щоб Вільховецька сільська рада зверталася до суду з заявою про визнання будинку та земельної ділянки батьків безхазяйною річчю в порядку ст. 335 ЦК України. Відповідно у Вільховецької сільської ради, в порушення ст. 12 ЗК України, не було жодних прав розпоряджатися її спадщиною.

Окрім цього позивачка вказує, що хоч вона і є власником земельної ділянки, що межує з земельною ділянкою померлих батьків, рішення щодо якої вона оскаржує, однак в проекті документації щодо відведення земельної ділянки підпис в підтвердження погодження меж не ставила і якщо в даній документації наявний підпис, то він належить не їй і є підробкою. Тобто, на думку позивачки, вказана проектна документація виготовлена в порушення ст.ст. 106, 107 ЗК України і за таких обставин рішення Вільховецької сільської ради № 519 від 08.10.2014 року та свідоцтво про право власності на земельну ділянку, що належала її батькам, порушують її права, є незаконними, підлягають скасуванню та зняттю з державної реєстрації.

Просить скасувати та визнати нечинним п. 7 рішення Вільховецької сільської ради № 519 від 08.10.2014 року про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0.10 га. для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1, Тячівського району.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 і її представник ОСОБА_5 позов підтримали посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини. Позивачка додатково пояснила, що з батьківського дворогосподарства їй залишилося тільки 0.03 га. земельної ділянки, а вона бажає, щоб все було порівно з сестрою. Просять позов задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 і її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечили і вважають його необґрунтованим. Відповідачка пояснила, що при житті мати розділила їх з позивачкої земельною ділянкою по 0.14 га. кожній. На своїй частині сім'я сестри збудувала житловий будинок, де і проживає. А вона, хоча на момент смерті матері не проживала у спадковому будинку, але і після смерті матері продовжувала користувати земельну ділянку. Як їй відомо позивачка відмовилася від спірної земельної ділянки ще два роки тому назад коли оформляла документи у центр зайнятості. Будинок їх матері був старим, завалювався і тому вона змушена була його розібрати. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник Вільховецької сільської ради,в судовому засіданні проти позову заперечив посилаючись на те, що відповідачка у встановленому законом порядку звернулася в сільську раду і рішенням сільської ради у встановленому законом порядку її заява була задоволена. На той момент вказана земельна ділянка була вільною, тобто відносилася до земель запасу Вільховецької сільської ради. За таких обставин Вільховецька сільська рада не мала законних підстав відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її заяви. До того ж на той час позивачка і її чоловік відмовилися від земельної площею 0.40 га., так як це їм необхідно було для оформлення пенсії. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Тячівському районі в судовому засіданні просить розглянути справу у відповідності до діючого законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Вільховецької сільської ради № 519 від 08.10.2014 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1, площею 0.1000 га. (а.с. 6).

Правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку на час розгляду справи в суді не виготовлені і ухвалою Тячівського районного суду від 11 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до Вільховецької сільської ради, ОСОБА_2, третіх осіб Управління Держгеокадастру у Тячівському районі, реєстраційної служби Тячівського райуправління юстиції в частині скасування і зняття з державної реєстрації свідоцтва про право власності на земельну ділянку залишено без розгляду, так як представник позивачки подав заяву про залишення позову у цій частині без розгляду у зв'язку з тим, що виготовлений проект на земельну ділянку не затверджувався, рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не приймалося і відповідно нею не були виготовлені документи на право власності( а.с. 109, 110).

Позивачка ж ОСОБА_1 є суміжним до спірної земельної ділянки фактичним землекористувачем і згідно до рішення погоджувальної комісії з питань агропромислового комплексу, земельних ресупсів , розвитку села, підприємництва та з питань торговельного обслуговування населення Вільховецької сільської ради від 30 січня 2015 року погоджено існуючі межі земельної ділянки площею 0.1000 га. в АДРЕСА_1 між ОСОБА_2, мешк. АДРЕСА_2 та ОСОБА_1, мешк. АДРЕСА_3 відповідно до поданих матеріалів та встановлених фактичних даних, як затверджено рішенням Вільховецької сільської ради від 31 січня 2016 року за №577( а.с. 90-100).

Зазначене рішення в установленому порядку не оскаржено і є чинним.

Раніше, згідно заяви позивачки ОСОБА_1 і її чоловіка ОСОБА_7, рішенням Вільховецької сільської ради від 7 лютого 2014 року за №450 припинено право користування земельною ділянкою ОСОБА_7 і ОСОБА_1 за дворогосподарством в АДРЕСА_3 та вилучено земельну ділянку площею 0.40 га. до запасу Вільховецької сільської ради(а.с.101-103).

Відповідно до довідки виконкому Вільховецької сільської ради від 10.12.2014 року №2003 за даними погосподарського обліку за 1996-2000 роки дворгогосподарство в АДРЕСА_1 було зареєстровано за померлою ОСОБА_3 та закріплена земельна ділянка площею 0.14 га.(а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, яка являлася матір'ю позивачки і відповідачки померла, що стверджується даними її свідоцтва про смерть( а.с.7).

Згідно до акту обстеження, проведеного депутатом місцевої ради, відповідачка ОСОБА_2 розібрала аварійний будинок своїх батьків, що був розташований в АДРЕСА_1(а.с.79), що також підтвердили в судовому засіданні сторони.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що він є чоловіком позивачки та проживає за адресою АДРЕСА_2 з 1977 року. По сусідству проживала мати його дружини і там був старий будинок, який в 2014 році розібрав чоловік відповідачка ОСОБА_2. Сама ж відповідачка ОСОБА_2 ніколи не використовувала спірну земельну ділянку, оскільки даною земельною ділянкою користувався він.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що фактично спірну земельну ділянку використовує позивачка ОСОБА_2 та її чоловік. Раніше в старому будинку проживала і ОСОБА_9, однак десь за 3-4 роки до смерті матері переїхала.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні ствердив, що він раніше був Вільховецьким сільським головою і йому відомо розташування спірної земельної ділянки. Крім цього на прохання ОСОБА_7 він там проводив щеплення дерев, а ОСОБА_7 здійснював сінокосіння. Ніяких межових знаків на той час там не було.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є тіткою позивачки і відповідачки та їй відомо, що за життя ОСОБА_12, яка була її сестрою, поділила між сестрами земельну ділянку. Зокрема, на одній стороні даної ділянки дозволила доньці ОСОБА_1 збудувати будинок, а доньці ОСОБА_2 залишився старий будинок і інша частина земельної ділянки. Після смерті матері ОСОБА_2 близько шести років використовувала дану земельну і саджала на ній картоплю, а потім на цій ділянці косила траву сім'я ОСОБА_1, однак яблука і виноград зривала ОСОБА_2.

Аналогічні показання надали в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_4, які є також тітками позивачки і відповідачки.

Згідно ч. 1 ст. 15 та ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 цього ж Кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази, відповідно до ст..ст. 58, 59 ЦПК України, повинні бути належними і допустимими.

Згідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, в тому числі розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до норм ст. 122 ЗК сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За змістом ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

У відповідності до ст. 81 ч.1 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Підстави та порядок набуття права на землю, а також порядок передачі земельних ділянок визначено у ст.ст. 116, 118 ЗК України.

Із зазначених норм випливає, що отримання земельної ділянки у власність або в користування супроводжується різними діями зацікавленої особи, прийняттям відповідних рішень органу місцевого самоврядування (щодо дачі згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки, про затвердження проекту відведення та про передачу земельної ділянки).

Згідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати будь-яких порушень його прав на землю.

Захист прав на земельні ділянки здійснюється, в тому числі шляхом визнання недійсними актів органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів особи.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними у судовому порядку.

Також згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 140 ЗК України передбачені підстави припинення права власності на земельну ділянку, якими є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку, смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця, відчуження земельної ділянки за рішенням власника, звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора, відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб, конфіскація за рішенням суду, невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Як встановлено з тексту позовної заяви та доводів позивачки і її представника, позивачка просить визнати незаконними та скасувати рішення сільради, на підставі якого ОСОБА_2 може отримати у приватну власність спірну земельну ділянку, вважаючи, що вказане рішення порушує її право на отримання цієї ж ділянки, як особи, яка має право успадкування цієї земельної ділянки.

Разом з цим, як встановлено в судовому засіданні, спадщина після смерті матері позивачки і відповідачки відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і будь яких даних про успадкування конкретного її майна позивачкою не наведено.

Згідно до ст. 30 ЗК України, в редакції, яка діяла станом на 16.05.1992 рік, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

За відсутністю факту успадкування нерухомого майна позивачкою підстав для застосування до правовідносин сторін норм ст. 30 ЗК України в редакції 1991 року немає.

Не є підставними і доводи позивачки про набуття права на спірну земельну ділянку на підставі ст. 119 ЗК України за давністю користування(набувальна давність), так як це є самостійною і незалежною від спадкування підставою для набуття права власності на землю і згідно до ст.. 119 цього Кодексу може бути реалізована громадянами, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, шляхом звернення до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. А отже, виходячи із встановлених судом обставин справи та із вказаних вище норм права, суд приходить до висновку, що позивачка не надала доказів, які б підтверджували, що оспорюваними рішеннями Вільховецької сільської ради про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0.1000 га. по АДРЕСА_1, були порушені її права.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на позивачку.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 213, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 12, 78, 81, 83, 116, 122, 140, 152, 155 ЗК України суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вільховецької сільської ради, ОСОБА_2, третіх осіб Управління Держгеокадастру у Тячівському районі про скасування і визнання нечинним рішення Вільховецької сільської ради відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення , а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: М.М.Розман