Провадження № 2/127/6108/16
У Х В А Л А

Іменем України

04 жовтня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши заяви ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, про забезпечення позову у справі №127/20025/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2016р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, заінтересована особа: ОСОБА_4, про витребування шляхом повернення від ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 належний позивачу на праві власності автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111 CDI, № кузова WDJ 8107, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.09.2016р. вищевказана позовна заява була залишена без руху у звязку з її невідповідністю вимогам ст. 119 ЦПК України.

Оскільки недоліки позовної заяви було частково усунуто, ухвалою суду від 04.10.2016р. відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Одночасно з позовною заявою, позивачем було подано заяви від 19.09.2016р. про забезпечення вищезазначеного позову, шляхом:

1) внесення подання ухвалу про вжиття щодо ОСОБА_3 заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, у звязку з тим, що вона має невиконанні зобовязання, покладені на неї;

2) накладення арешту на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111 CDI, № кузова WDJ 8107, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо автомобіля до набрання чинності рішенням суду в даній справі.

Пленум Верховного суду України в абз. 2 п. 1 Постанови № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив судам, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З огляду на зазначене заяви про забезпечення позову розглядаються судом після відкриття провадження у справі.

Дослідивши заяви про забезпечення позову та матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 2 ст. 151 ЦПК України).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, представник позивача зазначає, що автомобіль без її згоди може бути відчужено відповідачем на користь третіх осіб.

Однак, як вбачається з наданих позивачем до позовної заяви копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2016р. та ухвали апеляційного суду Вінницької області від 17.08.2016р. у справі №127/7188/15-ц, оспорюваний автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF8107, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, належав на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 436446 від 01.11.2012 року ОСОБА_5, який помер 02.08.2014р.

В той же час, з наведених вище судових рішень слідує висновок, що з набуттям ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17.08.2016р. у справі №127/7188/15-ц законної сили, власником 1/3 частки оспорюваного автомобіля являється ОСОБА_1 (позивач), а власником 2/3 часток автомобіля являється ОСОБА_4 (третя особа).

Отже, відповідач у справі ОСОБА_3 не була та на даний час не є власником чи співвласником автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 111CDI, № кузова WDF8107, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, а відтак остання не має правових підстав та можливостей здійснити відчуження майна, яке їй не належить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Таким чином, оскільки оспорюваний автомобіль відповідачу не належить відсутні правові підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль.

Крім того, ні до заяви про забезпечення позову, ні до позовної заяви позивачем не надано доказів того, що оспорюваний автомобіль перебуває у відповідача.

Отже, доводи позивача щодо можливості відповідачем відчужити оспорюваний автомобіль не заслуговують на увагу, а тому заява позивача про забезпечення позову, в частині накладення арешту на автомобіль, задоволенню не підлягає.

Разом з тим, вимога заяви про забезпечення позову, в частині заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо автомобіля, також не підлягає задоволенню, оскільки жодним чином не обґрунтована та зі вказаної заяви не вбачається та відповідних доказів не надано, де саме знаходиться оспорюваний автомобіль та кому саме слід заборонити вчиняти дії щодо нього.

Що стосується заяви про забезпечення позову шляхом внесення подання ухвалу про вжиття щодо ОСОБА_3 заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, у звязку з тим, що вона має невиконанні зобовязання, покладені на неї, то така заява задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Проте, забезпечення позову шляхом внесення подання про вжиття щодо особи заходів тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, чинним ЦПК України не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

При цьому, застосування заявлених заявником обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування.

Разом з тим, на даний час про примусове виконання рішення суду не йдеться, оскільки справа №127/20025/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 витребування майна з чужого незаконного володіння знаходиться в провадженні суду, рішення суду у даній справі не прийнято, а тому вимога заяви про забезпечення позову щодо заборони відповідачу виїзд за кордон України не може бути задоволена.

В той же час, жодних доказів, які б давали підстави вважати, що відповідач має намір ухилятися від виконання можливого рішення суду, в тому числі у такий спосіб, тобто шляхом залишення території України, позивачем не надано.

Отже, підсумовуючи вищенаведе слідує висновок, що звертаючись до суду з заявами про забезпечення позову заявником не надано жодних доказів в підтвердження обставин вказаних у заявах про забезпечення позову, а посилання представника позивача про наміри відповідача на відчуження автомобіля, є лише припущенням заявника.

В свою чергу відсутність доказів на підтвердження обставин про які зазначається у заявах про забезпечення позову позбавляє можливості суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення щодо існування реальної загрози, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні заяв про забезпечення позову слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 151, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяв ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, від 19.09.2016р. про забезпечення позову у справі №127/20025/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 витребування майна з чужого незаконного володіння, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя