Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/3499/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 48 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Якухно О.М.

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку із навчанням, в розмірі 1/4 всіх видів його доходів щомісячно, до 30.06.2019 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 році, внаслідок спільного подружнього життя та укладеного шлюбу із відповідачем у них народилась дочка ОСОБА_4 В подальшому, шлюб між ними у 1999 році було розірвано. Відповідач не приймає жодної участі у вихованні дочки та проживає окремо. ОСОБА_4 навчається в Інституті філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка на денній формі навчання, проживає в м.Києві у платному гуртожитку та постійно потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_4, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 26 листопада 2015 року і до закінчення навчання або до досягнення 23-х років. Стягнуто з відповідача в дохід держави судові витрати у розмірі 487,20 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам чинного законодавства та ухваленим з порушенням норм матеріального права. Судом не враховано, що він не працює, отримує лише пенсію, є інвалідом 3-ї групи та не має інших доходів. Також, на утриманні апелянта знаходиться його хвора непрацездатна матір і апелянт за рішенням суду сплачує аліменти на дитину від іншого шлюбу в розмірі 1/4 всіх видів його доходів, до того ж, апелянт особисто потребує проведення хірургічної операції та постійного лікування, а тому не має можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці.

Відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги і відповідач пояснив, що аліменти під час неповноліття ОСОБА_4 вираховувалися у нього з пенсії. На даний час стан його здоров'я погіршився і втричі зросла вартість ліків. Крім того, він забезпечує лікування своє непрацездатної матері, а тому не може надавати матеріальну допомогу.

Позивач заперечує у задоволенні скарги.

Розглянувши справу в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач може її надавати. Визначаючи частку аліментів в розмірі 1/6 частини, суд виходив із майнового стану позивача та обставин життя відповідача, сплату ним аліментів під час неповноліття ОСОБА_4

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вказаним вимогам.

Згідно із ч.1 ст.199 СК, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані їх утримувати до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано 11.06.1999 року (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.5).

Згідно довідки № 2362 від 08.10.2015 року ОСОБА_4 є студенткою першого курсу денної форми навчання Інституту філології Київського національного університету ім. Т.Шевченка та закінчує навчальний заклад 30 червня 2019 року (а.с.8).

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків (ст.200 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за обов'язковою сукупністю таких юридичних фактів: продовження навчання після досягнення повноліття; недосягнення дочкою, сином 23 років; потреби в матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо.

Отже, при розгляді справ даної категорії позивач повинна довести продовження навчання дочки, потреби в матеріальній допомозі та її розмір, а відповідач - неможливість надання такої допомоги або можливість надання у меншому розмірі, ніж вимагає позивач.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є інвалідом війни третьої групи відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с.28)

Згідно довідки МСЕК Серії НОМЕР_4 від 22.06.2015 року відповідачу протипоказана важка фізична праця (а.с. 53), він має ряд захворювань та рекомендації лікарів щодо їх лікування (а.с.54 - 55, 73 - 79).

Відповідач отримує пенсію, згідно поданих матеріалів на час розгляду справи в розмірі 3 384,02 гривень на місяць (а.с.56).

Згідно довідки, виданої ГУ ПФУ в Житомирській області (а.с.9), станом на 11 листопада 2015 року з пенсії відповідача на користь позивача здійснювалися відрахування аліментів на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини за рішенням суду (а.с.29).

Місце проживання відповідача зареєстроване по АДРЕСА_2 (а.с.13).

Згідно довідки №604 від 09.03.2016 року, ОСОБА_3 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір'ю - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, і здійснює за нею догляд (а.с.90).

Пенсія ОСОБА_6 становить 1335,84 грн. і остання хворіє, потребує лікування (а.с.42-52).

На утриманні відповідача знаходиться дитина від іншого шлюбу - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.27, 71), на користь якої стягуються аліменти за рішенням суду в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно (а.с.57, 58).

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального законодавства, не встановив всі обставини справи, а саме : матеріальне становище позивача та повнолітньої дочки, розмір витрат на навчання, не навів розрахунку при визначенні розміру аліментів.

Під час апеляційного розгляду справи додатково встановлено, що позивач працює і її середній заробіток після відрахування обов'язкових платежів становить 3135,65 грн., а тому позивач також може надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка отримує стипендію в розмірі 825 грн., щомісячно.

Згідно Законів України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на час розгляду справи становив 1378 грн., тобто дохід дочки є меншим за прожитковий мінімум на 553 грн., а тому вона потребує матеріальної допомоги, що не заперечується відповідачем.

Надані відповідачем докази підтверджують його витрати на лікування, утримання неповнолітньої дитини та непрацездатної матері, однак не свідчать, що таки витрати не дають змоги надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці.

З урахуванням вимог ч.2 ст.200 СК України, щодо надання допомоги обома батьками, для досягнення прожиткового мінімуму кожен із батьків повинен надати таку допомогу в розмірі не менше 276,5 грн. (без урахування оплати за проживання).

Оскільки позивачем не підтверджено інших витрат (вартості навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду), окрім за проживання у гуртожитку в розмірі 230 грн., щомісячно, з урахуванням матеріального становища повнолітньої дитини та відповідача, стану його здоров'я, потребу у постійному лікуванні, наявності на його утриманні непрацездатної матері та іншої неповнолітньої дитини, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру аліментів з 1/6 до 1/9 частини його доходів, що становитиме 376 грн.

Надання допомоги у такому розмірі обома батьками, з урахуванням розміру стипендії та витрат на проживання у гуртожитку, забезпечить ОСОБА_4, яка продовжує навчання, прожитковий мінімум і не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру аліментів, зазначивши період їх сплати, обмежений часом навчання - 30.06.2019 року.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року змінити, зменшивши розмір стягуваних аліментів з 1/6 частини до 1/9 частини доходів відповідача, та встановивши остаточну дату сплати аліментів до 30.06.2019 року, у зв'язку із чим абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти на повнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, в розмірі 1/9 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 26 листопада 2015 року і по 30.06.2019 року.»

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: