АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 657/781/14-ц Головуючий в І інстанції Ковальчук О.В.
Номер провадження №22-ц/791/1013/16-ц Доповідач: Фурман Т.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоФурман Т.Г.
суддів:Пузанової Л.В.
Чиркової К.Г.
секретарГуров Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 16 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та про їх виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі договору дарування від 23 квітня 2009 року вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у якому, крім неї, проживають ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Посилаючись на те, що відповідачі впродовж тривалого часу чинять їй перешкоди у здійсненні права власності, безпідставно звинувачують її у крадіжках, викликають органи міліції та погрожують фізичною розправою, позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати їх такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком, та виселити їх зі спірного будинку.

В процесі розгляду справи ОСОБА_7 уточнила підстави позову, зазначаючи про те, що у зв'язку із зміною власника будинку припинилося право відповідачів, вселених за згодою попереднього власника житла, користуватися цим житлом, тому вона, як новий власник будинку, має право вимоги на усунення перешкод в користуванні ним та не має правового обов'язку забезпечувати житлом відповідачів, які не є членами її сім'ї.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 16 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване в АДРЕСА_1 та виселено їх без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, зокрема, посилаючись на те, що судом першої інстанції не з'ясовані передбачені ст. 116 ЦК України підстави для їх виселення з житлового будинку, крім того, не враховано положення ч.4 ст. 156 ЖК України, згідно якої припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним житловим приміщенням.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 309 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що на підставі договору дарування від 23 квітня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Каланчацької державної нотаріальної контори за реєстраційним № 979, ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_7 прийняла в дар належний дарувальнику житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 /а.с.10-11/.

У зазначеному будинку з 15.02.1994 року зареєстровані та проживають до теперішнього часу ОСОБА_5 (рідна сестра позивачки та донька колишнього власника будинку) та її чоловік ОСОБА_6, які були вселені в житлове приміщення колишнім власником - ОСОБА_9, як члени його сім'ї /а.с.12-14/.

ОСОБА_8 з 2012 року за зазначеною адресою не проживає та не зареєстрована.

Позивачка проживає в будинку, а відповідачі займають літню кухню, що розташована на території домоволодіння за вказаною адресою, які спільно з власником будинку не проживають, спільним побутом не пов'язані, взаємних прав та обов'язків не мають.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить стаття 405 ЦК України.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства, право членів сім'ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням виникає та існує лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вини є; із припиненням права власності особи, втрачається й право користування жилим приміщенням у членів її сім'ї.

Враховуючи, що з припиненням права власності ОСОБА_9 на будинок, відповідачі втратили право користування цим житлом, а в позивачка, як новий власник будинку, має право вимоги на усунення перешкод в користуванні ним та не має правового обов'язку забезпечувати житлом відповідачів, які не є членами її сім'ї та зважаючи на те, що її право на усунення перешкод в користуванні власністю чинним законодавством не поставлена в залежність від наявності або відсутності обставин передбачених ст. 116 ЖК України, колегія суддів вважає, що суд правильно задовольнив заявлені вимоги до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у обраний позивачкою спосіб.

При цьому суд правильно відмовив у задоволенні заявлених вимог до ОСОБА_8, яка за зазначено адресою не проживає та не зареєстрована і прав позивачки не порушує.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до ЦПК України та відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Посилання апелянта на те, що вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення є взаємовиключеними вимогами, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, питання щодо виселення членів сім'ї колишнього власника житла не може бути порушене без заявленої вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що відповідно до ст. 16 ЦК України є належним способом захисту цивільних прав у спірних правовідносинах.

Крім того, зважаючи на предмет та підстави заявленого позову, положення ст. 71, 72, 116, ч.4 ст. 156 ЖК України до спірних правовідносин не можуть бути застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 16 лютого 2016 року без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: Л.В. Пузанова

К.Г. Чиркова