Справа № 462/322/15 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/783/5547/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа - Приватне акціонерне товариство «Приватбанк» про стягнення страхової виплати та інше,

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « Інгосстрах» на користь ОСОБА_4 - 5 534 гривні 49 копійок страхової виплати, 5 406 гривень 80 копійок судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах».

В апеляційній скарзі зазначає, що з рішенням не згодні в частині задоволеного позову та вважає, що в частині є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) - ПАТ КБ «Приватбанк» вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника. Страхувальник може мати право вимоги лише на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувачем. Якщо ж вигодонабувач не наділив позивача такими повноваженнями, то страхувальник не має права на одержання страхової виплати і на цій підставі є неналежним позивачем у позові про її стягнення. Апелянт вказує, що відповідно до матеріалів справи, вигодонабувачем за договором страхування № LVH1CPS-141C2B9 від 12.02.2014 року є ПАТ КБ «Приватбанк» і матеріали справи не містять доказів, що вигодонабувач ПАТ КБ «Приватбанк» уповноважив позивача правом на стягнення страхового відшкодування.

Крім того апелянт вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги висновок експертного транспортно-трасологічного дослідження, оскільки страховий випадок який стався 17.10.2014 року стосувався саме ДТП, а саме необхідно було встановити обставини вказаної пригоди та її механізм, а тому суд безпідставно зазначив, що судовий експерт ОСОБА_5 є неналежним експертом. Також будь-яких доказів того, що висновок експерта №1114-14-ТТ 11.11.2014 року є необгрунтованим та/або складений з порушенням вимог чинного законодавства матеріали справи не містять.

Апелянт не погоджується із вартістю матеріального збитку, оскільки дослідження проводилося 30.12.2014 року, а не 17.10.2014 року, тобто на дату заявлену страховику, як страховий випадок, вказаний проміжок часу позивач користувався автомобілем та автомобіль міг отримати інші пошкодження. Також вказує, що вартість відновлюваного ремонту визначена станом на 30.12.2014 року, що є порушенням п.15.9 договору страхування, адже відшкодування збитків проводиться з вирахуванням вартості деталей та частин станом на день настання страхового випадку. Окрім того апелянт не погоджується із стягненням витрат на правову допомогу.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 липня 2016 року в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та третьою особою ПАТ КБ «Приватбанк» 10.02.2014 р. укладено договір фінансового лізингу № LV00A+28392141, згідно якого, за анкетою- заявою за програмою «Авто в кредит за 30 хвилин» ПАТ «Приватбанк» передав позивачу в лізинг автомобіль марки «Богдан 21114-010-88-4-202» 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2. (а.с. 9-11)

Як вбачається із матеріалів справи умовами даного договору лізингу передбачено, що ОСОБА_4 як лізингоодержувач зобов'язався сплачувати щорічний платіж по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов'язаних зі страхуванням за цим договором по графіку лізингових платежів та згідно Додатку №2 до договору фінансового лізингу має здійснювати такі платежі з лютого 2014 р. по січень 2019 р. (а.с. 11, 12)

Матеріалами справи встановлено, що 12.02.2014р. між ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № LVH1CPS-141C2B9. Предметом даного договору є автомобіль марки «Богдан 21114» 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, де страхувальником та вигодонабувачем є ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно п. 3.1 цей договір укладено на виконання умов договору застави з метою виконання зобов'язань за кредитним (лізинговим) договором LV00A+28392141. (а.с. 5-7)

Згідно матеріалів по ДТП, яка мала місце на вул. Патона, 8 у м. Львові 17.10.2014 року, ОСОБА_4 було зроблено повідомлення черговому ВДАІ м. Львова про те, що на його припаркований автомобіль марки «Богдан 211140» було здійснено наїзд. По результатах перевірки встановити автомобіль, причетний до даного ДТП не надалось можливим (а.с.95-103).

20.10.2014р. ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.75).

Відповідно до відповіді ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» від 13.11.2014р. ОСОБА_4 відмовлено у виплаті страхового відшкодування згідно п.16.1.3, п.13.3.7 договору страхування, у зв'язку з подачею страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування чи про факт настання страхового випадку. (а.с.8)

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 районний суд виходив з того, що позивач є володільцем автомобіля марки «Богдан 21114-010-88-4-202» 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 на підставі договору фінансового лізингу № LV00A+28392141 від 10.02.2014року, укладеного із ПАТ КБ «Приватбанк» та як лізингоодержувач, несе фактичні витрати, пов'язані з необхідністю відновлення пошкодженого предмету лізингу, а тому шкоду внаслідок ДТП, що мала місце 17.10.2014р. заподіяно саме позивачу.

Однак колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку.

Згідно ч. 3 ст. З Закону України «Про страхування» страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

За змістом наведених законів України випливає, що договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього.

Відповідно до ч. 2 ст. 636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Як роз'яснено у п. 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо за договором страхування визначений вигодонабувач, він повинен бути залучений до участі у справі (стаття 985 ЦК стаття 3 Закону України «Про страхування»). Відповідно до наведених положень Закону договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього. При розгляді таких справ суди повинні враховувати положення статей 636, 985 ЦК, статтю 3 Закону України «Про страхування», і у разі якщо буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від пред'явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином, переліченими нормами права врегульовано взаємовідносини з приводу права вимоги до страховика за укладеним договором страхування на користь третьої особи - вигодонабувача.

Як вбачається із договору страхування № LVH1CPS-141C2B9 від 12.02.2014 року такий укладено між страховиком - ПрАТ СК «Інгорсстрах», страхувальником - ПАТ КБ «Приватбанк» та вигодонабувачем також є ПАТ КБ «Приватбанк» (п.п. 1, 2, 3 Договору).

Вигодонабувач ПАТ КБ «Приватбанк» залучений до участі у справі як третя особа та згідно ст. 34 ЦПК України самостійних позовних вимог до страховика про стягнення на його користь страхової виплати не заявляв, а позивач не будучи стороною договору та не будучи страхувальником та/або вигодонабувачем за договором, безпідставно покликається, як на правову підставу для задоволення позовних вимог на ст. ст. 636, 985 ЦК України та ст. З Закону України «Про страхування».

На підставі вищенаведеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 не наділений правом вимоги до страховика про стягнення страхового відшкодування.

Таким чином колегія суддів проводячи оцінку поданих сторонами доказів, районний суд зазначені вище обставини залишили поза увагою та не з'ясував чи входить позивач до кола суб'єктів відносин страхування; чи уповноважений позивач вигодонабувачем належним чином та чи має право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на користь вигодонабувача, та не встановив наявність порушеного права позивача та дійшов до передчасного висновку про необхідність його захисту в обраний позивачем спосіб.

Враховуючи наведені обставини та вимоги п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, якщо висновки суду не відповідають обставинам справи.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо стягнення на користь ОСОБА_4 страхової виплати у розмірі 5 534, 49 грн.

Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, визначивши правовідношення сторін та застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суд першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа - Приватне акціонерне товариство «Приватбанк» про стягнення страхової виплати, моральної шкоди та судових витрат - відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах», третя особа - Приватне акціонерне товариство «Приватбанк» про стягнення страхової виплати, моральної шкоди та судових витрат - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська