Справа №473/1193/16-ц 25.05.2016 25.05.2016 25.05.2016
Справа № 473/1193/16-ц
Провадження № 22-ц/784/1063/16 Суддя першої інстанції Лузан Л.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Крамаренко Т.В.,

суддів Буренкової К.О., Темнікової В.І.

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2016 року, постановлену за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

В березні 2016 року позивачі звернулися до суду із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивачі вказували, що 18 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до якого, останньому були надані кредитні кошти в сумі 14 200 евро на строк до 17 вересня 2018 року зі сплатою процентів в розмірі, визначеному кредитним договором.

В забезпечення виконання умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_2, ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого останні передали банку в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, внаслідок чого останнє набуло право вимоги за кредитними договорами, які було укладено між ПАТ «Сведбанк», а також договорами, якими було забезпечено зобов'язання, в тому числі за вищевказаними договорами.

3 жовтня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 здійснила державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в порядку звернення стягнення на іпотечне майно шляхом реєстрації права власності.

Посилаючись на те, що при вчиненні обумовленої дії нотаріусом було допущено чисельні порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», позивачі просили суд визнати неправомірними дії відповідачів щодо реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки та зобов'язати нотаріуса скасувати запис про реєстрацію права власності.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання дій неправомірними, зобов `язання вчинити певні дії на підставі п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі оспорюють правомірність здійснення нотаріусом державної реєстрації права власності.

Згідно ч.1 ст. 2 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Тобто держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження.

В розясненнях, що містяться в п. 8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» №8 від 20 травня 2013 року з подальшими змінами зазначено, відповідно до частини другої статті 30 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняття зазначеними субєктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням встановленого та положень вказаних норм, суддя місцевого суду дійшла вірного висновку про те, що позовна заява ОСОБА_2, ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та обґрунтовано відмовила у відкритті провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на розяснення, надані Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Узагальненні про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 7 лютого 2014 року щодо неможливості розгляду в порядку адміністративного судочинства справ щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні на увагу не заслуговують.

У вказаних розясненнях зазначено, що судам при розгляду позовів щодо оскарження дій або бездіяльності нотаріуса як державного реєстратора прав на нерухоме майно слід памятати, що це справи адміністративної юрисдикції згідно з п. 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвалу судді, постановленої відповідно до вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: