Справа № 676/200/16-ц
Номер провадження 2/676/529/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

10 травня 2016 року Камянець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Швець О. Д.

з участю секретаря - Ксьондз Р.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Камянець-Подільському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу. В обґрунтування вимог зазначає, що 11.10.2015 року відповідач взяв у нього в борг кошти в розмірі 44 000 євро, що еквівалентно за курсом НБУ на момент подачі позову до суду 1 275 120,00 грн. Кошти отримані відповідачем для здійснення підприємницької діяльності. Зазначені обставини підтверджуються розписками від 04.10.2015 року. Відповідач зобовязався повернути позику до 04.11.2015 року. У визначений у розписці строк відповідач борг не повернув. Просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь 1 517 928,24 грн з яких 1 275,120,00 грн основного боргу, 140 385,00 грн процентів, 40 803,84 грн інфляційних втрат, 3% річних в сумі 19 143,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 42 476 грн.

Позивач, представник позивач в судовому засіданні позов підтримали, просять задовольнити.

Відповідач повторно в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних доказів.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши позивача та його представника, вивчивши матеріали справи у повному обємі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частина перша статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Судом встановлено, що 04.10.2015 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 отримав позику в розмірі 44 000 євро, яку зобов»язався повернути до 04.11.2015 року..

На підтвердження виконання зобов»язань по позиці відповідач надав розписки від 04.10.2015 року, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні і знаходяться на руках у ОСОБА_1, та залишив в в заставу автомобіль марки Mersedes Benz модель Sprinter 318 CDI реєстраційний номер НОМЕР_1, причіп номерний знак НОМЕР_1 .

Виходячи із вимог ст.. ст.. 1046, 1047 ЦК України за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Як вбачається з розписки, відповідач зобов»язався повернути позичені кошти в строк до 02.11.2015 року та 04.11.2015 року.

Відповідно ст.. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 545 ЦК України наявність боргового документу на руках у боржника підтверджує факт виконання ним зобов'язання. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Отже, оскільки оригінал розписки знаходиться на руках у кредитора, суд вважає, що зобов»язання по розписці відповідачем не виконані.

Таким чином позовні вимоги ро стягнення суми основного боргу в розмірі 1 275 120,00 грн, що за курсом НБУ станом на 05.05.2016 року еквівалентно 44 000 Євро підлягають задоволенню.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається із розрахунку позовних вимог період прострочки становить з 04.11.2015 року по 05.05.2016 року (26 + 31+31+29+31+30+5+)= 183 календарних дні..

Згідно Постанови НБУ № 627 від 24.09.2015 року затверджена облікова ставка НБУ в розмірі 22% річних.

Оскільки у розписці від 11.10.2015 року розмір процентів не встановлений, отже їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ на рівні 22%,

Таким чином розмір процентів становить 44 000 євро х 22,00% : 365 х 183 дні = 4 853,26 євро, що за курсом НБУ станом на 05.05.2016 року становить 140 682,29 грн.

Відповідно до ст..610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1 ст..612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 ЦК України, згідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов"язання.

Крім того, судом встановлено, що розпискою не встановлено відповідальність за порушення умов договору, однак, відповідно до вимог

Відповідно до ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом.

Згідно Правової позиції, викладеній у справі за № 6-771цс15 індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Оскільки зобов»язання визначені в Євро, тому суд вважає, що підстав для стягнення інфляційних втрат немає.

Відповідач прострочив виконання зобов»язання на 183 дні ( з 04.11.2015 року по 05.05.2016).

Таким чином сума 3% річних від суми боргу становить 21 000 євро х3х54/365/100 = 661,80 євро, що за курсом НБУ станом на 05.05.2016 року еквівалентно 19 183,95 грн.

У відповідності до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

У відповідності до ст. 524 ЦК України зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці ЦК України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній ваолюті.

У відповідності до ст. 533 ЦК України, грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовоим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній івалюті при здійснення розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Крім цього , згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14 , аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192,533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов»язанння) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов»язання і його виконання є національна валюта України гривня.

Виходячи з курсу євро , встановленого Національним банком України на 05.05.2016 року по відношенню до національної валюти України та вимог ст.. 11 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню борг по розписці в сумі 1 434 648,40 грн з яких 1 275 120,00 грн основного боргу, 140 385,00 грн процентів за користування коштами, 3% річних в сумі 19 143,40 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 88 цього Кодексу стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Ст. 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу

Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги.

Із матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_2 представляв інтереси позивача в судовому засіданні згідно довіреності від 19 грудня 2015 року. Позивачем докази, що підтверджують понесення ним витрат на правову допомогу не надані. Таким чином суд вважає, що в стягненні витрат на правову допомогу слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню 6890,00 судового збору.

Керуючись ст.ст. 213-215, 224-226 88 ЦПК України на підставі ст..610,612, 545, 599, 526, 1049, 1046, 1047 ЦК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 275 120,00 грн. боргу по розписці, 140 385,00 грн. відсотків, 19 143,40 три відсотки річних від простроченої суми, а всього 1 434 648,40 грн .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 6 890,00 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Кам»янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги в 10- денний строк з дня проголошення рішення, а якщо особи не були присутні під час проголошення рішення, то протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д