Справа №481/2266/14-ц 18.05.2016 18.05.2016 18.05.2016
Справа №481/2266/14-ц
Провадження № 22-ц/784/850/16 Суддя першої інстанції: Уманська О.В.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Буренкової К.О., Кутововї Т.З.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 4 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 66 859,20 грн. на придбання автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,80 % на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, сплати відсотків, винагороди, комісії щомісячно в період з 4 по 8 число кожного місяця в розмірі 1047,69 строком до 3 грудня 2014 року

В забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 4 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, яка зобов'язалася відповідати перед Банком за невиконання позичальником кредитних зобов'язань.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за вказаним договором, утворилась заборгованість, розмір якої станом на 9 вересня 2014 року - 68 263,08 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 10 528,89 грн.; заборгованості по процентам - 9042,64 грн.; заборгованості по комісії - 11 958,94 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 36 732,61 грн.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив стягнути на його користь із відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість.

Заочним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 9 вересня 2014 року в сумі 30 100,42 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 10 528,89 грн.; заборгованості по процентам - 9 042,64 грн., а також пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 10 5258,89 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою того ж суду від 18 березня 2016 року в рішенні суду виправлено описку у розмірі пені з 105 258,89 грн. на 10 528,89 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду в частині стягнення пені та відмови у стягненні комісії, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги про стягнення пені та комісії задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 4 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №DN81AR03110027 за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 66 859,20 грн. на придбання автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,80 % на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, сплати відсотків, винагороди, комісії щомісячно в період з 4 по 8 число кожного місяця в розмірі 1047,69 строком до 3 грудня 2014 року (а.с. 12-14).

Пунктом 7.4. вказаного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

З метою забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 4 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, яка зобов'язалася відповідати перед Банком за невиконання позичальником кредитних зобов'язань (а.с.18).

Згідно пункту 2.3.1. Договору Банк в односторонньому порядку збільшує розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більш ніж на 10% в порівнянні з курсом долару США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення Договору; зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань в страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (за статистикою НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати набрання чинності зміненої процентної ставки.

Відповідно до умов договору, Банком в односторонньому порядку була змінена процентна ставка з 1 лютого 2009 року до 21% річних, про що було направлено повідомлення на адресу позичальника ( а.с. 16-17).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, прокатів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 9 вересня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 68 263,08 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 10 528,89 грн.; заборгованості по процентам - 9042,64 грн.; заборгованості по комісії - 11 958,94 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 36 732,61 грн., що підтверджується розрахунком (а.с. 5-7).

Банком на адресу відповідачів були надіслані вимоги про погашення кредитної заборгованості в добровільному порядку, які не виконанні.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості, яка складається з заборгованості по кредиту, процентам та пені.

Разом з тим, визначаючи суму пені у розмірі 10 528,89 грн., який підлягає стягненню, суд першої інстанції виходив з того, що нарахований позивачем розмір пені в сумі 36 732,61 грн. в 3,5 рази перевищує розмір заборгованості позичальника - тіло кредиту.

Проте, з таким висновком суду погодитися в повній мірі неможливо.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторі у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонам домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність з розміром основного зобов'язання.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року (з наступними змінами) зазначив, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та частинах 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Тому Конституційний суд України зазначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Згідно умов договору позичальник повинен сплачувати щомісячно грошові кошти, які складаються з тіла кредиту та процентів, а у разі їх несвоєчасної плати вважаються збитками банку.

Таким чином, збитками Банку є заборгованість по кредиту у розмірі 10 528,89 грн. та заборгованості по процентам у розмірі 9042,64 грн., а всього 19 571,53 грн.

З наданого банком розрахунку вбачається, що розмір пені за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором, яка була розрахована відповідно до п. 7.4 кредитного договору, становить 36 732,61 грн., яка майже в два рази перевищує збитки банку.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, розмір пені підлягає зменшенню до 19 571,53 грн.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення пені на підставі п 1ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні, шляхом стягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DN81AR03110027 станом на 9 вересня 2014 року в сумі 39 143,06 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 10 528,89 грн.; заборгованості по процентам - 9 042,64 грн., а також пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 19 571,53 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення комісії, то висновок суду про відмову у задоволені її стягнення, колегія суддів вважає вірним.

Відповідно до п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Конституційний Суд України в своєму рішенні щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статі 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) від 10 листопада 2011 року зазначив, що положення частини четвертої - одинадцятої статті 11 закону передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо.

Встановлення у пункті 7.1. кредитного договору щомісячної винагороди у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля суперечить наведеним вище положенням, оскільки умовами договору передбачено сплату процентів у розмірі 0,80 на місяць за користування коштами та винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 4 950 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що встановлена в договорі винагорода є комісією за надання та обслуговування кредиту, на увагу не заслуговують, оскільки доказів на підтвердження що вказана винагорода є комісією відповідно до Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою правління Національного банку України від 18 березня 2003 року №255 матеріали справи не містять.

Рішення суду, в частині нарахування кредитної заборгованості та сплати процентів не оскаржувалося, а тому не було предметом апеляційного розгляду.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам підлягає стягненню судовий збір у розмірі 817,09 грн. з кожного по 408,55 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2016 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DN81AR03110027 станом на 9 вересня 2014 року в сумі 39 143,06 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 10 528,89 грн.; заборгованості по процентам - 9 042,64 грн., а також пені за несвоєчасне виконання зобов'язань - 19 571,53 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 817,09 грн. з кожного по 408,55 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: