Провадження 2/127/323/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О. С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_3, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання заповіту нікчемним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 мотивував вимоги тим, що перебував у фактичних шлюбних стосунках із ОСОБА_10 Разом із донькою ОСОБА_1 доглядав ОСОБА_10, яка була у важкому стані після тривалих хвороб і перенесених інсультів, тому 24.12.2012 року ОСОБА_10 заповіла йому свою квартиру АДРЕСА_1. В лютому 2013 року ОСОБА_11 знову була госпіталізована в лікарню,а в березні 2013 року на ношах доставлена додому і до дня смерті знаходилась у важкому стані, без свідомості, потребувала постійного стороннього догляду, який здійснювали ОСОБА_7 та ОСОБА_1 26.03.2013 року за рішенням МСЕК їй визначено 1А групу інвалідності. Невістка ОСОБА_10 ОСОБА_3, відносно якої ОСОБА_10 мала неприязнь, а також онуки - ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не відвідували хвору, не надавали їй будь-якої допомоги, в тому числі матеріальної. Проте, в квітні 2013 року ОСОБА_3, всупереч волі ОСОБА_10, використовуючи її безпомічний стан, захопила квартиру, а ОСОБА_7 та його дочку ОСОБА_1 вигнала. 10.05.2013 року за заявою ОСОБА_3 був виданий недійсний паспорт на ім`я ОСОБА_10 із фотокарткою невідомої особи, а 21.05.2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 від імені ОСОБА_10 в присутності свідків був посвідчений заповіт, що підписала замість заповідача ОСОБА_3, згідно якого все своє майно спадкодавець заповіла онукам ОСОБА_9 та ОСОБА_8 Не приходячи до свідомості 22.05.2013 року ОСОБА_10 померла.

Позивач вважає, що даний заповіт слід визнати нікчемним на підставі ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 1257 ЦК України, оскільки ОСОБА_3 перебувала в родинних відносинах із ОСОБА_10 і одночасно була законним представником свого малолітнього сина - ОСОБА_9, на користь якого складений заповіт, тому не могла вчиняти правочин від імені особи, яку представляла, в своїх інтересах або інтересах іншої особи, представником якої одночасно вона є (а.с. 1-4, а.с. 23-24). Таким чином, заповіт посвідчений з порушенням вимог ст.ст. 237-239, 1248, 1253 ЦК України.

Ухвалою суду від 13.05.2016 року позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій нотаріуса щодо посвідчення нікчемного заповіту 21.05.2013 року залишено без розгляду. За клопотанням представника притягнуто приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 в якості третьої особи без самостійних вимог.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали за обставин, що викладені в позові, представник ОСОБА_2 також надав письмові пояснення (а.с. 117-120). Додатково представник повідомив, що ОСОБА_10 перебувала і лежачому стані, не впізнавала оточуючих, тому не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними, а тим більш запросити свідків і прочитати заповіт. Підписуючи заповіт від імені ОСОБА_10 її представник ОСОБА_3 діяла в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_9, тому даний односторонній правочин є нікчемним і суперечить ч. 3 ст. 238 ЦК України, а його посвідчення відбулось з порушенням Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також просив врахувати, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08.04.2015 року вказано, що цей заповіт є нікчемним, тому просив врахувати встановлені судом обставини.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_4 позов не визнали. Відповідач ОСОБА_3 повідомила, що перебувала в шлюбі із сином ОСОБА_10, народила 10 дітей. ОСОБА_10 завжди допомагала їм, онуки також проявляли до неї турботу, по черзі доглядали її і між ними існували гарні стосунки, тому бабуся вирішила на молодших онуків зробити заповіт і запропонувала онучці Світлані викликати нотаріуса. ОСОБА_10 була у свідомості, розмовляла із нотаріусом і присутніми свідками, вільно висловила бажання заповісти своє майно і розуміла, що вчиняє заповіт, але оскільки через перенесені інсульти ОСОБА_10 не могла тримати ручку, попросила, щоб заповіт підписала вона. Вважає, що обставини, що викладені в позові, є надуманими, і просила врахувати, що сам ОСОБА_7 останнім часом зловживав алкоголем, вчиняв сварки із ОСОБА_10, в квартирі завів численну кількість котів, позносив сміття, а в березні 2013 року замінив замки, тому вони тривалий час не могли потрапити в квартиру до ОСОБА_10, доглянути і нагодувати її, провести гігієну.

Представник відповідача ОСОБА_4 також додав, що нормами ЦК України не заборонено родичам підписувати заповіт замість особи, яка не може цього зробити, при цьому особа, яка підписує, не є стороною правочину, оскільки вчиняє лише механічну дію, тому правила ст. 238 ЦК України не можуть застосовуватись. Заповіт відповідає волі заповідача, посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог Закону, тому вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню.

Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 заперечила щодо позовних вимог (а.с. 37-38, 134-136), повідомила, що її дії при посвідченні заповіту ОСОБА_10 відповідали вимогам Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст. ст. 1233, 1257 ЦК України. Провівши розмову із заповідачем вона перевірила паспортні дані, дієздатність особи, встановила свідоме і чітке волевиявлення щодо розпорядження майном на випадок смерті, були запрошені свідки, які не є родичами і заінтересованими особами та спадкоємцями. На прохання ОСОБА_10 заповіт підписала ОСОБА_3, яка не є її представником в розумінні ст. 237 ЦК України і не вчиняла правочин від імені ОСОБА_10, а лише вчинила механічну дію щодо підписання. Також додала, що ОСОБА_10 розуміла, що вчиняє заповіт, орієнтувалась в часі і говорила, що онуків у неї багато, проте найменшим вона бажає заповісти своє майно. Бесіда тривала з нею наодинці, сторонніх осіб і будь-якого тиску не було, потім заповіт був прочитаний нею і свідками вголос, підписаний і посвідчений відповідно до ст. ст. 1247, 1253 ЦК України.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

ОСОБА_12 встановлено, що 22.05.2013 року померла ОСОБА_10 (а.с. 12) і внаслідок її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2.

21.05.2013 року ОСОБА_10 за місцем свого проживання склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі № 445 (а.с. 6). На випадок своєї смерті ОСОБА_10 заповіла все своє майно в рівних частках онукам ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2

В звязку з похилим віком та фізичними вадами рук, неможливістю підписати заповіт, за дорученням ОСОБА_10 в її присутності та присутності нотаріуса, запрошених свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, текст заповіту був вголос прочитаний та на прохання заповідача був підписаний ОСОБА_3.

Особи і дієздатність заповідача, свідків, особи, яка підписала заповіт, були нотаріусом встановлені, про що зазначено в тексті заповіту. Ці обставини підтверджуються копіями документів, на підставі яких посвідчувався заповіт (а.с. 139-145) та поясненнями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_7, який був спадкоємцем за попереднім заповітом (а.с. 6), зазначив, що заповіт від 21.05.2013 року посвідчений з порушенням вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, ч. 4 ст. 1253 ЦК України оскільки підписаний від імені заповідача ОСОБА_10 заінтересованою особою невісткою ОСОБА_3, яка одночасно є законним представником (матірю) спадкоємця за заповітом ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому в силу до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт є нікчемним.

Суд вважає таке обґрунтування безпідставним виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемний.

Загальні вимоги до заповіту визначені ст. 1247 ЦК України.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України.

Частиною 4 ст. 207 ЦК України встановлено, якщо фізична особа у звязку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідні положення щодо підпису заповіту іншою особою містяться в п. 1.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок).

Також п. 1.9 Порядку визначено, що фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_10 була інвалідом 1А групи загального захворювання і відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ № 525202 від 29.03.2013 року потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду.

В судовому засіданні особи, що брали участь в справі, визнали, що за станом здоровя та в звязку з фізичними вадами ОСОБА_3 не могла прочитати та підписати заповіт.

В звязку з цим підписання заповіту здійснювалось ОСОБА_3 відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України. Нотаріусом в тексті заповіту були зазначені причини, які зумовили необхідність підписання заповіту іншою особою, та посвідчений підпис цієї особи.

Суд враховує, що ОСОБА_3 не є спадкоємцем за заповітом і підписавши заповіт від імені ОСОБА_10, ОСОБА_3 не діяла як представник заповідача в розумінні ст. 237 ЦК України і не вчиняла правочин від імені ОСОБА_10 в своїх інтересах або в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_9 Тому на дані правовідносини не поширюються норм глави 17 ЦК України, в тому числі положення ч. 3 ст. 238 ЦК України і суд вважає таку правову підставу позову ОСОБА_7 необґрунтованою.

Відповідно до ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

У випадках, встановлених абзацом 3 частини 2 статті 1248 ЦК України і ст. 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою.

Свідками можуть бути особи лише з повною цивільною дієздатністю.

Перелік осіб, які не можуть бути свідками, визначений ч. 4 ст. 1253 ЦК України.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Відповідно до тексту заповіту він був посвідчений в присутності свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, які не є спадкоємцями за заповітом, членами сімї та близькими родичами спадкоємців за заповітом.

В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 показали, що добре знали ОСОБА_10 з дитинства і були запрошені на її прохання бути присутніми при складанні заповіту. ОСОБА_10 була в лежачому стані і говорила, що бажає скласти заповіт на онуків ОСОБА_9 та ОСОБА_8. Нотаріус залишилась в кімнаті із ОСОБА_10, провела із нею бесіду один на один, а потім, перевіривши паспорти, поїхала в офіс, щоб підготувати текст заповіту. Нотаріус прочитала заповіт вголос, потім прочитали вголос заповіт ОСОБА_12 та ОСОБА_13 В їх присутності ОСОБА_10 знову підтвердила, що бажає заповісти майно онукам, але оскільки не могла тримати ручку, попросила підписати за неї ОСОБА_3 При складанні заповіту сторонніх осіб не було і все відбувалось в їх присутності, без примусу, вони бачили, що ОСОБА_10 розуміла всі події і вільно висловлювалась, тому вони також підписали заповіт.

Враховуючи наведені обставини і показання свідків, суд прийшов до висновку, що посвідчення заповіту відповідало вимогам ст. ст. 1247, 1253 ЦК України, главі 8 Положення про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому підстав для визнання його нікчемним відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України немає.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 також повідомив, що на момент складання заповіту ОСОБА_10 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Оскільки ОСОБА_7 позовні вимоги не предявлялись щодо визнання заповіту недійсним на підставі ст. 225 ЦК України, дані обставини в силу ст.ст. 11, 60 ЦПК України не були предметом дослідження.

Також безпідставним є твердження представника, що особа заповідача ОСОБА_10 була встановлена нотаріусом по паспорту, що незаконно виданий із фотокарткою іншої особи. В судовому засіданні було встановлено, що компетентним органом рішення щодо незаконності видачі 10.05.2013 року паспорту ОСОБА_10 не приймалось.

Також представник позивача зазначив, що нікчемність заповіту вже встановлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08.04.2015 року при розгляді справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9, третя особа служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання заповіту недійсним і за зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним, тому в силу ст. 61 ЦПК України ці обставини мають бути враховані судом. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до цієї ухвали від 08.04.2015 року було скасоване рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2014 р. та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 19.01.2015 року у справі в частині позову ОСОБА_7, а справа направлена на новий розгляд (а.с. 56-62, 63-66, 89-91). В подальшому позов ОСОБА_7 був залишений без розгляду (а.с. 55). В ухвалі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що судові рішення в частині визнання заповіту від 21.05.2013 року недійсним не відповідають вимогам ст. 213 ЦК України щодо законності і обґрунтованості, що є підставою для їх скасування.

Обставини щодо нікчемності заповіту від 21.05.2013 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлені не були і в ухвалі від 08.04.2015 року не описані.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що підстав для визнання заповіту від 21.05.2013 року нікчемним немає, позов ОСОБА_7 є недоведеними, тому в його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 207, 215, 237, 238, 1247-1248, 1253, 1257 ЦК України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_7 - відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: