Ухвала

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Коцюбинської сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, третя особа - відділ Держгеокадастру у Гусятинському районі Тернопільської області, про визнання недійсним державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1, виданий Коцюбинській сільській раді для будівництва та обслуговування будівель закладів культурно-просвітницького обслуговування, площею 2,1820 га, а саме для будівництва освітньо-культурного центру «Замок Чагарі». На обґрунтування позовних вимог зазначила, що у березні 2011 року Коцюбинська сільська рада на підставі технічної документації виготовила вищевказаний державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою площею 2,182 га, до якої, на її думку, незаконно включено земельні ділянки площами 0,48 га та 0,45 га, розташовані по АДРЕСА_1, що перебували у її користуванні, а саме: присадибні ділянки господарського двору по АДРЕСА_2, площею 0,48 га, її дочки ОСОБА_5 та, площею 0,45 га, що рахується за її господарським двором по АДРЕСА_1. Будь-якого дозволу чи погодження на вилучення з її користування зазначених земельних ділянок вона не надавала, меж ділянок, які надані в постійне користування, не погоджувала. Крім того, земельна ділянка чотири роки стоїть і не обробляється, сільська рада не має коштів на будівництво освітньо-культурного центру «Замок Чагарі», яке не проводиться. Просила також поновити строк звернення до суду, пропущений нею із поважних причин.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 25 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необгрунтованості вказаних позовних вимог, при цьому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України вважав установленими обставини, які установлені судовим рішенням в іншій справі. Так, рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 травня 2011 року, яке набрало законної сили, ухваленим у справі № 2-82/2011 за позовом ОСОБА_4 до Коцюбинської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - управління Держкомзему в Гусятинському районі, про визнання протиправними, неправомірними та недійсними рішень, державного акта на право користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1, бездіяльності Коцюбинської сільської ради, у задоволенні вказаного позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09 серпня 2011 року вказане рішення залишено без змін. Так, суди дійшли висновку, зокрема, про те, що оспорюваний державний акт прав та інтересів позивача не порушує.

Однак із вказаними висновками не погодився апеляційний суд та, скасовуючи вказане рішення і закриваючи провадження у справі, виходив із наявності підстав, передбачених ст. ст. 205, 310 ЦПК України, зазначивши, що набрало законної сили рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 25 травня 2011 року, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1, виданий Коцюбинській сільській раді) і з тих самих підстав.

На обґрунтування такого висновку суд зазначив, що у січні 2011 року ОСОБА_4 подала до суду позов про визнання неправомірними рішень, дій та бездіяльності Коцюбинської сільської ради. Під час розгляду справи у квітні 2011 року ОСОБА_4 збільшила позовні вимоги та остаточно просила скасувати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1, виданий Коцюбинській сільській раді, посилаючись на те, що до цього державного акта неправомірно включено належну їй земельну ділянку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК Українисуд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Статтею ст. 310 ЦПК України установлено, що рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 цього Кодексу.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1133цс15, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Таким чином п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України передбачено закриття провадження у справі виключно у випадку тотожності усіх чинників позову: складу сторін, предмета та підстав спору.

Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У той самий час прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору.

Таким чином, закриваючи провадження у справі, апеляційний суд не врахував підстав відмови у позові за попереднім рішенням та змін, які відбулися після ухвалення рішення у предметі чи підставах позову, що призвело до передчасного висновку про тотожність обох вищевказаних позовів.

Оскільки усупереч положенням ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України апеляційний суд у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, порушив норми процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 25 лютого 2016 року скасувати, справу передати до апеляційного суду для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак