Єдиний унікальний номер 243/4682/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1657/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.

суддів Будулуци М.С., Космачевської Т.В.

за участі секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2016 року ,-

В С Т А Н О В И В :

13 липня 2015 року до суду звернулось публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі Банк, ПАТ КБ «Приватбанк») з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між Банком та ОСОБА_2, нині ОСОБА_1 кредитного договору № DOS1GK40000019 від 01 листопада 2007 року остання отримала кредит у розмірі 13680,00 доларів США на термін до 31 жовтня 2027 року. Проте відповідач належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 16 червня 2015 року у сумі 21884,87 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9989,28 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 6743,57 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 308,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань в розмірі 3790,78 доларів США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 11,66 доларів США та штрафу (процентна складова) в розмірі 1041,58 доларів США. У зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача вказані суми, та судові витрати.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2016 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Словянська Донецької області, ІПН: НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , р/р 3111, МФО 305299) суму заборгованості за кредитним договором № DOS1GK40000019 від 01 листопада 2007 року станом на 16 червня 2015 року, а саме: - заборгованість за кредитом в розмірі 9989,28 доларів США (дев'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят дев'ять доларів США 28 центів); - заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 6743,57 доларів США (шість тисяч сімсот сорок три долари США 57 центів), - заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 308,00 доларів США (триста вісім доларів США 00 центів),

а разом в сумі 17040,85 доларів США (сімнадцять тисяч сорок доларів США 85 центів).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму судових витрат в розмірі 2850 (дві тисячі вісімсот п'ятдесят) грн. 12 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Розглядаючи справу, суд не врахував, що рішенням того ж суду від 30 серпня 2011 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до неї , що діяла в інтересах малолітніх дітей, звернуто стягнення заборгованості за тим же кредитним договором у сумі 176248.68 грн. ( 22 114.01 доларів США) на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_2 з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу у будь який спосіб з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. А рішенням, що оскаржується, з неї стягнуто на користь банку суму заборгованості за кредитним договором.

31 травня 2016 року нею повідомлений відділ поліції місті Слов'янська про правопорушення щодо неї працівниками банку, якими незаконно відчужено житловий будинок, що був предметом іпотеки за кредитним договором.

В засіданні апеляційного суду 27 вересня 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Будучи повідомленими про час та місце розгляду справи 11 жовтня 2016 року ні він, ні відповідач ОСОБА_1 в засідання апеляційного суду не прибули, причини не повідомили.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність відповідача та його представника.

Представник Банку просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що, між банком та відповідачем ОСОБА_1- раніше ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DOS1GK40000019 від 01 листопада 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 11000,00 доларів США на термін до 31.10.2027 року.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала.

На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачем, згідно розрахунку заборгованість за договором № DOS1GK40000019 від 01 листопада 2007 року станом на 16 червня 2015 року встановлена в розмірі 21884,87 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9989,28 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 6743,57 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 308,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань в розмірі 3790,78 доларів США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 11,66 доларів США та штрафу (процентна складова) в розмірі 1041,58 доларів США.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно застосував до правовідносин між сторонами норми матеріального та процесуального права, повно з'ясував обставини, що мають значення для справи і правильно зробив висновок про те, що станом на 16 червня 2015 року відповідач дійсно має заборгованість по поверненню кредиту в сумі 9989,28 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 6743,57 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом в розмірі 308,00 доларів США (триста вісім доларів США 00 центів), а разом в сумі 17040,85 доларів США і правильно зробив висновок про примусове стягнення вказаної суми.

Суд першої інстанції також встановив, що відповідач ОСОБА_1 проживає на території проведення антитерористичної операції , тому у відповідності до вимог статті 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року правильно звільнив відповідача від сплати Банку пені і штрафів, нарахованих у зв'язку з невиконання ним своїх кредитних зобов'язань. Рішення суду в наведеній частині не оскаржується.

Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції встановив, що 30 серпня 2011 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області ухвалив рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DOS1GK40000019 від 01 листопада 2007 року в сумі 176248 грн. ( 22 114.01 доларів США), що визначена станом на 18 травня 2011 року, яка складається з заборгованості за кредитом 11199.05 доларів США, відсотків - 4544.38 доларів США, пені 4517.66 доларів США, комісії - 770 доларів США, звернуто стягнення на будинок АДРЕСА_2 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки № DOS1GK40000089 від 01 листопада 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В судове засідання апеляційного суду представник Банку надав договір купівлі-продажу житлового будинку від 4 квітня 2014 року, за яким ОСОБА_2, (нині ОСОБА_1 - відповідач по справі) продала, а товариство з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» купило житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що відносяться до нього, розташований у місті Слов'янську по вулиці Кавказькій, 29 за 77000 гривень. Цей договір посвідчений Бігун В.В. приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу 4 квітня 2014 року і зареєстрований в реєстрі за № 1341.

Як видно з вказаного договору купівлі-продажу правочин з продажу житлового будинку, на який звернуто стягнення кредитної заборгованості ОСОБА_1, був вчинений особисто власником будинку - ОСОБА_1 і не під час виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Про продаж іпотечного майна особисто його власником свідчить і заява ОСОБА_2 - ОСОБА_1 приватному нотаріусу Слов'янського міського нотаріального округу Бігун В.В. від 4 квітня 2014 року про те, що вона після укладання договору купівлі-продажу жилого будинку повністю отримали грошові кошти в сумі 77000 грн. і ніяких претензій до покупця не має.

Вказані докази не були надані Банком суду першої інстанції з поважних причин через те, що 4 липня 2016 року суд першої інстанції розглядав справу у відсутність відповідача, ухвалив заочне рішення і посилань ОСОБА_1 на обставини, що пов'язані з продажем іпотечного майна в суді першої інстанції не було. Вказані докази надані апеляційному суду на підтвердження заперечень Банком доводів апеляційної скарги. Тому апеляційний суд визнав причину неподання Банком вказаних доказів суду першої інстанції поважною і задовольнив клопотання представника Банку про їх долучення до матеріалів справи.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, представник Банку посилався на те, що після продажу будинку боржника усі гроші були спрямовані на погашення кредитної заборгованості. А , враховуючи, що кредитні зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором передбачені у доларах США, отримані від продажу будинку 77000 грн. витрачені на придбання в Банку іноземної валюти. Всього було придбано 6608.89 доларів США які перераховані Банком для зарахування кредитної заборгованості ОСОБА_2 . Вказаний факт підтверджений платіжним дорученням №1 від 7 квітня 2014 року (а.с.174).

У цей же день, 7 квітня 2014 року Банк зробив відповідні зарахування: 668.81 доларів США - на погашення заборгованості по штрафам та пені, 4558.3 доларів США - на погашення процентів, 1381.78 доларів США - на погашення тіла кредиту.

Вказані факти підтверджені платіжними дорученнями № 1МС4, 1МС6,1 МСА 1МС8 від 7 квітня 2014 року, що на аркуші справи 170- 173.

Крім того, з розрахунку заборгованості, що на аркуші справи 4-7 також видно, що вказані суми дійсно були зараховані в рахунок кредитної заборгованості ОСОБА_1 і враховані Банком під час звернення у суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином доводи ОСОБА_1 про те, що Банк незаконно вилучив у неї житловий будинок, продав його і отримані гроші не зарахував в рахунок її заборгованості за кредитним договором спростовані наданими в суді і дослідженими доказами, зокрема фінансовими документами і договором купівлі-продажу житлового будинку.

Порядок списання грошових коштів для погашення кредитної заборгованості, який обрав Банк у даному випадку, не суперечить кредитному договору, що підписаний сторонами по справі. Так, відповідно до пункту 3.2 Кредитного договору кошти, отримані від Позичальника для погашення заборгованості по Кредиту насамперед направляються на відшкодування витрат/збитків Банку згідно п.п.2.2.9,2.3.8 цього договору далі пені згідно розділу 4 цього договору, простроченої комісії по Кредиту, далі - простроченої винагороди, далі-прострочених відсотків, дали - простроченої заборгованості за Кредитом, частина суми, що залишається ( у тому числі надана Позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за Кредитом (якщо інше не передбачено п.6.8), далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту.

Аналіз фінансових документів, що наданий Банком, а також розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором Кредиту, дають підстави зробити висновок про те, що саме в такому порядку Банк зарахував отримані від продажу жилого будинку гроші.

Також суд встановив, що фактично 1 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 11000 доларів США. Це підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, що на аркуші справи 4-7. Відповідно до пункту 2.2.7 Кредитного договору Позичальник прийняв на себе зобов'язання укладати договір страхування предмету іпотеки та договір особистого страхування. У випадку не подання Позичальником Банку підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів, Банк сплачує страхові платежі за рахунок кредиту відповідно до п.2.1.3 даного Договору А Позичальник зобов'язується погасити суму кредиту, направлену на оплату чергового страхового платежу і сплачувати відсотки за його користування не пізніше 30 днів з дня перерахування Банком страхового платежу. У разі непогашення частини кредиту в зазначений термін вона вважається простроченою і Позичальник зобов'язаний сплатити пеню відповідно до пункту 4.1 даного Договору.

З додаткових пояснень представника Банку видно, що згідно пункту 7 кредитного договору Позичальнику був наданий кредит в розмірі 11000 доларів США на придбання житлового будинку №29 по вулиці Кавказькій в місті Слов'янську. Договором також передбачено отримання Позичальником кредиту в сумі 2680 доларів США на сплату страхових платежів, в разі, якщо Позичальник самостійно не сплатить страховку.

За період з 31 жовтня 2008 року по 1 листопада 2014 року ОСОБА_1 самостійно не сплачувала страхові платежі, тому згідно умов п.2.2.7 Кредитного договору було здійснено Банком страхові платежі за рахунок кредитних коштів в загальній сумі 458.20 доларів США. Аналіз розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором свідчить про те, що дійсно 31 жовтня 2008 року, 30 жовтня 2009 року, 29 жовтня 2010 року, 31 жовтня 2011 року, 31 жовтня 2012 року, 31 жовтня 2013 року, 1 листопада 2014 року , тобто в дати списання страхових платежів, тіло кредиту збільшувалось на вказані суми .

Як видно з розрахунку заборгованості за кредитним договором, що на аркуші справи 4-7, Банк зробив вказаний розрахунок, виходячи з факту отримання ОСОБА_1 кредиту в розмірі саме 11000 доларів США 7 листопада 2007 року і факту збільшення суми кредиту за рахунок сплати Банком відповідних страхових платежів. Тому доводи скарги про те, що розрахунок ґрунтується на відомостях, що не відповідають дійсності, є безпідставними.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Тому рішення суду є законним і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303-315 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді: