Справа № 466/6820/14 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/1642/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Ніткевича А.В., Федоришина А.В.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю:представника позивача- адвоката ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання квартири спільним майном подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання квартири особистою приватною власністю,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання квартири №12 на вул..Шевченка,394 у м.Львові спільним майном подружжя відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов задоволено. Визнано квартиру №12 на вул. Шевченка,394 у м. Львові особистою приватною власністю ОСОБА_3.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, несправедливим та таким, що підлягає скасуванню. Стверджує, що суд дійшов невірного висновку про те, що спірна квартира була придбана за кошти, які належали особисто ОСОБА_3 виручені від продажу квартири по вул.Грінченка, оскільки під час укладення договорів купівлі-продажу була вказана оцінка БТІ, а не реальна вартість квартир. При ухваленні рішення судом не враховано, що сторони прожили у шлюбі 20 років та все життя позивач працював на благо сім»ї. Суд не врахував, що саме завдяки перебуванню позивача на заробітках був проведений обмін квартир з меншої на більшу та не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які ствердили, що ремонт проводився за кошти позивача і саме він проводив розрахунок з майстрами. Суд не звернув уваги на такі важливі докази у справі, як квитанції про відправку грошей із Сахаліну, де позивач перебував на заробітках, які знаходяться на а.с.194-201 та фотографії стану квартири після ремонту. Крім цього, суд оглядав в судовому засіданні матеріали справи №466/325/14 де відповідачка ОСОБА_3 визнала, що саме з зароблених грошей ОСОБА_11 проводилася доплата за купівлю трьохкімнатної квартири та саме за гроші ОСОБА_5 проводився ремонт. Крім цього, ОСОБА_3 власноручно написала заяву, що визнає право власності позивача на 40% квартири про що підписала мирову угоду. Таким, чином у відповідності до ст.ст.24,25 КпШС України, який був чинний на час виникнення спірних відносин, ст.ст.62,69,70 СК України та п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 квартира №12 в будинку №394 на вул.Шевченка в м.Львові є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити та виділити ОСОБА_5 ? частину квартири АДРЕСА_1, а у власності ОСОБА_12 залишити ? частину квартири, в позові ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_3та її представника ОСОБА_4, заслухавши свідка ОСОБА_13, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 бувше подружжя.

Шлюб між ними було зареєстровано у 1994 році та розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Львова13.01.2014 року.

Під час перебування сторін по справі у шлюбі, батько відповідачки ОСОБА_3- ОСОБА_13 отримав в порядку черги квартиру АДРЕСА_2 «Б» у м.Львові. Зазначену квартиру у відповідності до Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» було приватизовано на відповідачку ОСОБА_3, її дочку ОСОБА_14 та батька ОСОБА_13 Зазначене підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконкомом Львівської міської ради 03 червня 1999 року за № 56360, зареєстрованого у Львівському БТІ та ЕО за № 35099 (а.с.147т.1) та підтверджено сторонами по справі.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2000 року посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_15 (а.с.98) ОСОБА_12, яка діяла від імені свого батька ОСОБА_13 та неповнолітньої дочки ОСОБА_14 продала, а ОСОБА_16 купив квартиру АДРЕСА_3 «Б» у м.Львові. Квартира була продана за 32860 грн., які реально отримала ОСОБА_12

07.09.2000 року, тобто через два місяці 10 днів відповідачка по справі як одноосібний покупець купила квартиру АДРЕСА_4 за 23 894 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.09.2000 року посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_15 (а.с.97 т.1). Згідно Реєстраційного посвідчення бланк серії КММ № 045949 (а.с.8) , виданого Львівським БТІ власником квартири є ОСОБА_12

Неповнолітня дочка сторін по справі ОСОБА_14 загинула у ДТП 19.10. 2007 року.

Відповідно до статті 57 ч.1 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання квартири особистою приватною власністю, суд виходив з того, що квартира АДРЕСА_4 була набута , хоч і під час шлюбу, однак за кошти , що належали ОСОБА_3 від продажу квартири №78 на вул. Грінченка №12 «Б» .

Згідно пояснень, допитаного в судовому засіданні батька ОСОБА_3- ОСОБА_13, він за своє життя отримав дві квартири: одну залишив старшій дочці, другу квартиру залишив молодшій дочці, тобто ОСОБА_3 та дав їй можливість розпоряджатися його часткою на свій розсуд. На гроші від реалізації квартири він не претендував, оскільки дочка мала бажання придбати квартиру неподалік від своєї сестри, тобто на вул.Шевченка, незважаючи на те, що квартира на вул.Грінченка була у цегляному будинку, неподалік центру міста, а квартира, яку придбала дочка є на виїзді із міста Львова та у панельному будинку. Особисто він ніколи не проживав у квартирі так як забезпечений житлом у селі , де на даний час проживає. Вважав за необхідне забезпечити дочку житлом так як бачив, що особисте життя у неї не склалося, а тому щоб вона була незалежною від будь-кого у матеріальному відношенні.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині, що 1/3 квартири АДРЕСА_5 спадкувалася між сторонами по справі у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України, оскільки позивач ОСОБА_5 не подав заяву про відмову від спадщини спростовується зібраними матеріалами справи та поясненнями сторін. Відчужуючи квартиру АДРЕСА_3 «Б» відповідачка по справі ОСОБА_3 представляла інтереси неповнолітньої дитини та розпоряджалася її часткою у квартирі на власний розсуд, а відтак як вбачається із договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 Л.В. була одноосібним покупцем квартири та її власником.

Доводи апелянта та його представника адвоката ОСОБА_17м. про визнання квартири спільною власністю внаслідок того, що у квартирі проводився ремонт за спільні кошти, представлення заочного звіту про оцінку майна № 3 від 01.04.2016 року за заявою позивача колегія суддів не приймає до уваги. Предметом позовних вимог позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_3 є визнання квартири спільним майном подружжя. Предметом зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 є визнання квартири особистою власністю. Отже, предметом спору не були вимоги позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання спірної квартири спільним майном подружжя внаслідок збільшення вартості цієї квартири, тобто з підстав, передбачених статтею 62 СК України. Відповідно оцінка квартири з проведеним ремонтом не проводилася , експертиза для визначення затрат на ремонт квартири не призначалася, а відтак доводи апелянта в цій частині не можуть прийматися до уваги при постановленні рішення суду.

Щодо доводів апелянта в частині пересилання коштів із роботи на заробітках в Сахаліні таке мало місце, однак стосувалося періоду 2012-2013 років, а придбання квартири ОСОБА_3 відбулося у 2000 році. Згідно пояснень відповідачки ОСОБА_3 що не заперечив позивач ОСОБА_5 пересилання коштів було зумовлено необхідністю погашати кредит за придбаний позивачем автомобіль Шевролет Лачетті СХ, який перебуває у користуванні останнього. Щодо надання інших коштів із сторони позивача з 1994 року по 2012 роки матеріалами справи не встановлено та підтверджено позивачем про що він не заперечив, даючи пояснення в судовому засіданні 15.03 2016 року.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо мирової угоди, яку сторони мали намір укласти, оскільки така мирова угода не визнана судом. Згідно поясень відповідачки ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4 намір укласти мирову угоду був вимушений через неправомірну поведінку позивача ОСОБА_5, який заперечував проти розірвання шлюбу та відповідачка в цей період часу не могла зареєструвати дитину, яка була народжена не в шлюбі із позивачем ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що квартира АДРЕСА_4 є особистою власністю ОСОБА_3 так як придбана, хоч і у шлюбі однак за кошти від перепроданої нею квартири №78 на вул.Грінченка 12 «Б» у м.Львові.

Згідно приписів статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом статті 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливее рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в і д х и л и т и .

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сил из моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

ОСОБА_18