Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Борисов Є.А.
Справа № 408/5979/15-ц
Провадження № 22ц/782/351/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Борисова Є.А.

суддів - Яреська А.В., Єрмакова Ю.В.

за участю секретаря: Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОБОДА» на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОБОДА» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОБОДА» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно

встановила :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОБОДА» (далі по тексту ТОВ «СЛОБОДА») про визнання права власності на житлові будинки з господарсько - побутовими спорудами та присадибними земельними ділянками за набувальною давністю, який під час розгляду справи ними був уточнений і в огрунтування якого вони послались на наступні обставини.

Протягом тривалого часу вони проживають разом зі своїми родинами та є зареєстрованими в житлових приміщеннях за адресами: Біловодський район, с. Шуліківка, вул. Мічуріна, буд. 6 в квартирах «А» та «Б»., зокрема ОСОБА_2 відповідно з 01.01.1995 року, ОСОБА_3- з 01.01.1999 року. Зазначені житлові приміщення були надані позивачам як членам колишнього колгоспу імені Кірова, правонаступником якого пізніше стало КСП ім. Кірова. Договір найму житлових приміщень між сторонами не укладався, жодних документів на квартири не надавались.

29 січня 2000 року в процесі реформування сільськогосподарських підприємств загальними зборами членів КСП ім.Кірова було вирішено житлові будинки господарства у комунальну власність Шуліківської сільської ради не передавати, а передати їх на баланс правонаступника - ТОВ «СЛОБОДА» для подальшого продажу працівникам, що раніше їх отримали і фактично в них проживають, в рахунок погашення наявної перед цими працівниками заборгованості по заробітній платі. В подальшому житлові будинки, в яких мешкають позивачі разом з іншими будинками колишнього колгоспу згідно рішення загальних зборів членів КСП ім. Кірова від 07.03.2000 року було передано на баланс його правонаступника ТОВ «СЛОБОДА», про що складено відповідний акт прийому-передачі. Відповідно до акту прийому-передачі квартири позивачів обліковувались як окремі будинки, рік їх вводу в експлуатацію 1995, балансова вартість кожного житлового приміщення визначена у сумі 4101,81 грн. Однак, прийнявши на свій баланс житлові будинки, ТОВ «СЛОБОДА» не оформляло право власності на них, як і попередній власник - КСП ім. Кірова. Свідоцтво про право власності на квартири «А» та «Б» у будинку № 6 по вул. Мічуріна в с. Шуліківка, Біловодського району Луганської області нікому не видавалось.

07 вересня 2000 року директором ТОВ «СЛОБОДА» ОСОБА_4 було видано наказ № 38 щодо продажу житлових будинків, які знаходяться на балансі товариства, працівникам ТОВ «СЛОБОДА» в рахунок погашення наявної перед ними заборгованості по заробітній платі. На підставі вказаного наказу головним бухгалтером ТОВ «СЛОБОДА» з заборгованості позивачів було утримано відповідні суми, а тому вони вважають, що фактично викупили дані житлові приміщення у відповідача.

Позивачі також зазначили, що вони відкрито мешкають у спірних квартирах, жодних претензій від ТОВ «СЛОБОДА» та колишнього власника КСП ім. Кірова не отримували, за власні кошти та власними силами здійснювали ремонт житлових приміщень та привели квартири та присадибні земельні ділянки у придатний для проживання та належного використання вигляд, а також здійснюють всі необхідні комунальні платежі.

Вони неодноразово звертались до керівництва підприємства-відповідача з метою отримання технічних правовстановлюючих документів на квартири та присадибні земельні ділянки, однак їм було в цьому відмовлено. Оскільки вони не можуть замовити та виготовити необхідну технічну документацію на свої квартири «А» та «Б» в будинку №6 по вул. Мічуріна, с. Шуліківка, Біловодського району, а також зареєструвати у встановленому порядку своє право власності на них, тому вимушені звернутись із позовом до суду, в якому ставили питання про визнання за ними права власності на вищезгадані квартири та присадибні земельні ділянки за правилами набувальної давності відповідно до вимог 344 ЦК України.

В ході судового розгляду справи позивачі уточнили свій позов та відмовились від вимог щодо визнання за ними права власності на присадибні земельні ділянки і відмова від позову в цій частині була прийнята судом ухвалою від 10.03.2016 року.

ТОВ «СЛОБОДА» в свою чергу звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спірні житлові квартири «А» та «Б» у будинку № 6 по вул. Мічуріна, с. Шуліківка, Біловодського району. В обґрунтування своїх вимог ТОВ «СЛОБОДА» зазначило, що вищезазначені житлові приміщення були передані КСП ім. Кірова на баланс товариства у 2000 році та на даний час вони ( ТОВ «СЛОБОДА») не мають усіх необхідних документів, які необхідні для реєстрації права власності на двоквартирний будинок, а тому іншого шляху захисту свого права власності, крім судового, вони не мають і просять визнати за ТОВ «СЛОБОДА» право власності на житловий будинок № 6 з квартирами «А» та «Б» по вул. Мічуріна в селі Шуліківка Біловодського району Луганської області.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 21 березня 2016 року як у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ТОВ «СЛОБОДА» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю так і у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «СЛОБОДА» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно було відмовлено.

З даним рішенням не погодилось ТОВ «СЛОБОДА» і в апеляційній скарзі ставило питання про його скасування та про ухвалення по справі нового рішення, яким слід задовольнити їх позовні вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3В про визнання права власності на житловий будинок. При цьому посилались на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта пояснив, що ТОВ «СЛОБОДА» оскаржує рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 березня 2016 року лише в частині відмови у задоволенні їх позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3В про визнання права власності на житловий будинок, в частині ж залишення без задоволення первісного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3В до них про визнання права власності на житлові приміщення за набувальною давністю рішення суду першої інстанції вони не оскаржують та просять в цій частині залишити його без змін.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В частині 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги та пояснень представника ТОВ «СЛОБОДА» вбачається, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ТОВ «СЛОБОДА» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно. В частині вирішення первісних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ТОВ «СЛОБОДА» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю рішення суду жодною із сторін не оскаржується, а тому в зазначеній частині апеляційним судом не переглядається взагалі.

Судом першої інстанції було встановлено, що двоквартирний житловий будинок по вул.Мічуріна в с. Шуліківка Біловодського району Луганської області був збудований за кошти колгоспу імені Кірова Біловодського району Луганської області і 14 грудня 1995 року був прийнятий до експлуатації. Розпорядженням голови Біловодської районної державної адміністрації № 180 від 19.12.1995 року був затверджений акт державної приймальної комісії та надана вказівка колективному сільськогосподарському підприємству ім.Кірова взяти на баланс прийнятий до експлуатації двоквартирний житловий будинок. Зазначені обставини в повній мірі підтверджуються матеріалами справи. (а.с.106-109)

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що у 1995 році позивачу за первісним позовом ОСОБА_2 та його родині КСП ім.Кірова надало для проживання одну з квартир у зазначеному будинку у вигляді недобудованого житла і з метою створення умов для проживання ОСОБА_2 за власні кошти та власними силами здійснив усі необхідні ремонтні роботи у квартирі. Позивачеві ОСОБА_3 у 1999 році сільськогосподарським підприємством була надана друга квартира у вищезгаданому двоквартирному будинку.

В період часу з січня по березень 2000 року в процесі реорганізації сільськогосподарських підприємств загальними зборами КСП ім. Кірова Біловодського району Луганської області було прийнято рішення про передачу житлових будинків з балансу КСП ім.Кірова на баланс ТОВ «СЛОБОДА» для подальшого продажу. В число житлових будинків, які підлягали передачі на баланс ТОВ «СЛОБОДА» , входив і двоквартирний будинок, який є предметом розгляду по даній справі (а.с. 14, 19,20,115).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ТОВ «СЛОБОДА» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3В про визнання права власності на житловий будинок № 6 з квартирами «А» та «Б» по вулиці Мічуріна в селі Шуліківка Біловодського району Луганської області, суд першої інстанції виходив з того, що порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і відмова начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Старобільського РУЮ у прийнятті документів для здійснення державної реєстрації права власності на спірний будинок в даному випадку не є підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку ст. 392 ЦК України, оскільки суди не повинні підміняти відповідні державні органи, які зобовязані проводити необхідні дії по реєстрації права власності і, крім того, ТОВ «СЛОБОДА» жодним чином не позбавлена можливості оскаржити дії державного реєстратора в порядку адміністративного судочинства.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.ст. 2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03.08.2004 року, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на обєкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обєкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва.

Із системного аналізу зазначених норм діючого законодавства випливає, що судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності і цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, наприклад, у випадку передачі за рішенням суду в комунальну власність безхазяйної нерухомої речі (ст. 335 ЦК) або у випадку визнання за рішенням суду права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ст. 376 ЦК). Порядок набуття права власності на новостворене нерухоме майно регулюється окремими нормами законодавства, які передбачають, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає. У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачена можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було оформлене раніше в установленому законодавством порядку, тобто у порядку, який існував до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З матеріалів справи вбачається, що спірний двоквартирний будинок, розташований по вулиці Мічуріна в селі Шуліківка Біловодського району Луганської області був споруджений у 1995 році за кошти КСП ім. Кірова і з того часу ані КСП ім. Кірова, ані правонаступник зазначеного колективного сільськогосподарського товариства ТОВ «СЛОБОДА» не вжили необхідних заходів для оформлення права власності та отримання правовстановлюючих документів на вказаний будинок відповідно до вимог законодавства, яке діяло на момент будівництва будинку. У звязку з відсутністю на даний момент правовстановлюючих документів, які б у повній мірі підтверджували право власності КСП ім. Кірова на новостворене нерухоме майно, його правонаступник ТОВ «СЛОБОДА» звернулося до суду із позовом, метою якого є фактичне набуття права власності у судовому порядку, що діючим законодавством не передбачено. З огляду на ту обставину, що діюче законодавство не передбачає можливості набуття права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення зустрічного позову ТОВ «СЛОБОДА» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «СЛОБОДА» були предметом дослідження суду першої інстанції та обґрунтовано відхилені, як такі, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Зокрема, доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги наявні у справі докази на підтвердження наявності у ТОВ «СЛОБОДА» права власності на побудований у 1995 році будинок, зокрема показання свідків та документи про прийняття будинку до експлуатації, тощо. Зазначені доводи не можуть бути взяті до уваги, оскільки, як вже зазначалося вище, виникнення права власності на новостворений обєкт нерухомості на підставі судового рішення нормами діючого законодавства не передбачено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛОБОДА» відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після ії проголошення.

Головуючий

Судді: