Справа №295/6413/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Сидорець К.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Богунського районного суду м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення особи від права на спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_2 про усунення особи від права на спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 23 вересня 2013 р. померла її мати - ОСОБА_4, спадкоємцями за законом якої є вона, ОСОБА_3 та її син -віповідач по справі ОСОБА_2. Крім того, позивачка вказала, що її мати - ОСОБА_4, 15.06.1937 р. н., інвалід l-ї групи з 2008 р. була особою похилого віку, на протязі останніх десяти років часто хворіла, не могла самостійно себе обслуговувати та потребувала постійної сторонньої допомоги. Вона сама, ОСОБА_3, являється інвалідом ІІ групи і тому не могла доглядати за матірю. Разом з тим за матірю здебільшого доглядав її , ОСОБА_3 чоловік, ОСОБА_5 та працівник територіального центру соціального обслуговування ОСОБА_6, сусіди ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 З позову, на думку позивачки, про безпорадний стан його матері, ОСОБА_4, було відомо відповідачу ОСОБА_2, який з 1984 р. з матір'ю не проживав i будь-яких відносин на протязі 30 років не підтримував, з нею не спілкувався i будь - якої моральної чи матеріальної допомоги не надавав. Позивачка, посилаючись на вимоги ч. 5 ст. 1224 ЦК України вважає, що відповідач не має права на спадкування як особа, яка ухилилася від надання допомоги спадкодавцю, яка через каліцтво, викликане тяжкою хворобою та похилий вік була у безпорадному стані, тобто фізично не могла самостійно забезпечити умови свого життя і потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги з тих підстав, що 23 вересня 2013 р. померла матір позивачки та відповідача - ОСОБА_4 та після її смерті відкрилась спадщина за законом. Стверджував, що оскільки за життя спадкодавець ОСОБА_4 хворіла, з 2008 р., мала статус інваліда І групи та потребувала постійної сторонньої допомоги, а відповідач такої допомоги не надавав.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник проти позову заперечували, надали письмові заперечення, в яких зазначили про те, що позов є безпідставним, адже до позову не надано переконливих доказів, які б свідчили про недостатній рівень піклування, утримання та надання допомоги ОСОБА_4, не підтверджено факт наявності звернення спадкодавця до відповідача за такою допомогою та не наведено, в чому саме полягали умисні дії чи бездіяльність відповідача щодо ненадання такої допомоги.

Допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 підтвердили факт надання кожним з них допомоги ОСОБА_4 в придбанні продуктів харчування, ліків, допомоги по господарству дрібним побутовим ремонтом речей домашнього вжитку, приготуванні їжі, систематичному відвідуванню ОСОБА_4 медсестрою. Крім того, всі свідки зазначили, що ОСОБА_4 внаслідок їх спільних дій та отримуваних послуг Територіального центру соціального обслуговування була в необхідному обсязі забезпечена всім необхідним.

Заслухавши представника позивачки, відповідача та його представника, пояснення свідків, дослідивши матеріли справи всі наявні докази в справі та оцінивши їх покази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено.

Згідно паспорта громадянина України ОСОБА_3, 15 червня 1959 р. н. зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 45).

Згідно паспорта громадянина України ОСОБА_2, 27 березня 1968 р. н. зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 58-59).

Позивач та відповідач є дітьми померлої спадкодавці ОСОБА_4, народжені від різних шлюбів спадкодавця.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла 23 вересня 2013 р. (а. с. 55)

Згідно спадкової справи № 439/2013 до майна ОСОБА_4 померлої 23 вересня 2013 р. свідчить що на підставі заяви ОСОБА_3 від 15 листопада 2013 р. № 806 та заяви ОСОБА_2 від 11 грудня 2013 р № 897 вони прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_4 померлої 23 вересня 2013 р. (а. с. 42, 54).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 мала статус інваліда І групи з 2008 р., з 13 жовтня 2009 р. по день смерті перебувала згідно Договору на обслуговуванні Територіального центру соціального обслуговування та отримувала послуги з доставки продуктів, ліків, послуг прибирання, сплати комунальних послуг, виконання завдань за дорученням. (а. с. 132-136)

Допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 підтвердили факт надання кожним з них допомоги ОСОБА_4 в придбанні продуктів харчування, ліків, допомоги по господарству дрібним побутовим ремонтом речей домашнього вжитку, приготуванні їжі, систематичному відвідуванню ОСОБА_4 медсестрою. Крім того, всі свідки зазначили, що ОСОБА_4 внаслідок їх спільних дій та отримуваних послуг Територіального центру соціального обслуговування була в необхідному обсязі забезпечена всім необхідним.

З довідок Управління Пенсійного фонду України в м. Житомир від 12.10.2009 р. та 28.01.2013 р. свідчить, що ОСОБА_4, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 отримувала пенсію (а. с. 130).

Між тим, суду не були надані докази про те, що ОСОБА_4 за життя перебувала в безпорадному стані, а саме про те, що вона не могла самостійно пересуватися по квартирі, не мала засобів для лікування, проживання тощо. Позивачкою не надано медичних документів, які б свідчили про необхідність догляду за ОСОБА_4, а допитані судом свідки не заперечували того, що ОСОБА_4 могла самостійно себе обходити, повільно але пересувалась по квартирі.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пленум Верховного Суду України у пункті 6 Постанови №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» звернув увагу судів, що правило ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного Кодексу не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Отже для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Для задоволення позовних вимог про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Частиною ст. 60 ЦПК України визначено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач належних та допустимих доказів про те, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані, суду не надав.

Не доведено також, що спадкодавець потребувала сторонньої допомоги саме від відповідача і той мав можливість її надавати, але ухилявся від її надання.

Викладене свідчить про відсутність визначеної законом сукупності обов'язкових умов для усунення відповідача, як спадкоємця першої черги, від права на спадкування.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимога позивача про усунення відповідача від спадкування є безпідставною, необґрунтованою та не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому не може бути задоволена.

На підставі викладеного у відповідності зі ст. 1224 ЦК України, Пленум Верховного Суду України п. 6 Постанови № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення особи від права на спадкування за законом, відмовити.

Вважати ОСОБА_2, 28 березня 1968 р. н. таким як маючим право на спадщини за законом, яка відкрилась після смерті його матері, ОСОБА_4, яка померла 23 вересня 2013 р. в м. Житомир.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка