У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 22 вересня 2006 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою-анкетою, відповідно до умов якої банк встановив відповідачці кредитний ліміт в розмірі 4 тис. грн зі сплатою 48 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписанням вказаної заяви відповідачка підтвердила ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та правилами користування платіжною картою та своє зобов'язання їх виконувати.

Посилаючись на те, що відповідачка неналежним чином виконувала взяті на себе кредитні зобов'язання, внаслідок чого станом на 13 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 24 737 грн 97 коп., із якої: 3 711 грн 83 коп - заборгованість за кредитом, 19 610 грн 05 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 250 грн - штраф (фіксована частина), 1 166 грн 09 коп. - штраф (процентна складова), ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути вказану заборгованість на свою користь.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 2016 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що термін дії договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, становить 12 місяців із дня його підписання (п. 9.12 договору).

25 липня 2007 року Центральним районним судом м. Миколаєва був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 4 916 грн 53 коп. (а. с. 46).

Із даним позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у листопаді 2013 року.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 просила застосувати строк позовної давності (а. с. 61).

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнило позовні вимоги та просило стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 24 737 грн 98 коп., яка складається із 3 711 грн 83 коп. - заборгованості за кредитом, 19 610 грн 05 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 250 грн - штрафу (фіксована частина), 1166 грн 09 коп. - штрафу (процентна складова) (а. с. 72).

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій із дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Доводи скарги про те, що банк має право на нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Вимоги про застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заявляло і ці обставини судом не перевірялись, а тому посилання в касаційній скарзі на те, що банк уточнив свої вимоги і позивач повинен нести відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України, не заслуговують на увагу.

Інші доводи, наведені в касаційній скарзі, висновки судів також не спростовують і зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик