ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №636/5506/15-ц
Провадження №2/636/352/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2016 року

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Оболєнської С.А.,

за участю секретаря Гамоліної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою її виплати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою її виплати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

В обґрунтування вказала, що перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працюючи виконробом у ТОВ «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство». 31 грудня 2013 року звільнена по ч.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення повний розрахунок з нею проведений не був. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29.04.2015 року з відповідача на її користь стягнуто невиплачену заробітну плату в сумі 21 772,89 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1725,00 грн., середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 9 932,33 грн., витрати за надання правової допомоги у сумі 1000,00 грн., а всього 34430,22 грн.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ОСОБА_1 просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою її виплати у період з липня 2012 року по грудень 2013 року включно у розмірі 16 141,00 грн., середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2015 року по 19 жовтня 2015 року у сумі 8 500, 00 грн., а також судові витрати: на правову допомогу у розмірі 600,00 грн. та судовий збір 487,20 грн.

Представником відповідача до суду надано заперечення до позову, в якому він просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки за рішенням суду 19 жовтня 2015 року всі кошти позивачці виплачені, що стосується компенсації, то вона, вважає представник відповідача, нараховується виключно у звязку з несвоєчасною виплатою самостійно нарахованої роботодавцем заробітної плати, а не тієї її частини, яка сплачена ним на виконання рішення суду. Відповідач зазначає також, що витрати на правову допомогу документально не підтверджені, а тому стягненню не підлягають.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надавши пояснення аналогічні викладеним в позові, а представник відповідача вважав вимоги такі, що не підлягають задоволенню, надавши пояснення такі, як викладені в запереченнях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 21 772,89 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1725,00 грн., середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 9 932,33 грн., витрати за надання правової допомоги у сумі 1000,00 грн., а всього 34430,22 грн.

На виконання рішення суду відділ державної виконавчої служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області поступово, декількома платежами, останнім 19 жовтня 2015 року, виплатив суму ОСОБА_1, яка стягнута рішенням суду від 29 квітня 2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, судовим рішенням встановлено та не потребує доказуванню, що ОСОБА_1 працювала у ТОВ «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» виконробом з 27.06.2012 року з окладом згідно штатного розкладу, та з 21.12.2013 року звільнена з займаної посади за згодою сторін. Згідно штатного розкладу посадовий оклад виконроба складав 1500 грн.

Верховним Судом України зроблені наступні правові висновки, які відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковими для судів:

невиконання роботодавцем вимог ст.116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст.117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі й за рішенням суду (справа № 6-159цс13);

непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, визначені ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від такої відповідальності (справа № 6-144цс13).

Отже, виходячи з системного аналізу норм матеріального права та керуючись правовими висновками Верховного суду України, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період після набрання рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29 квітня 2015 року законної сили по день фактичного розрахунку, тобто з 30.04.2015 року по 19.10.2015 року, законними та обґрунтованими.

Розраховуючи суму, яка підлягає стягненню, суд керується ст.27 Закону України «Про оплату праці», з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до абз.4 п.2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього порядку.

У відповідності до якого, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 5 місяці потому, по відношенню до періоду затримки розрахунку з 30.04.2015 по 19.10.2015 року, середньомісячну заробітну плату суд розраховує виходячи з посадового окладу ОСОБА_1 у розмірі 1500,00 грн. відповідно до штатного розпису ТОВ «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство».

Сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період 30.04.2015 по 19.10.2015 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 8500,00 грн. (1500,00 грн.*5 місяців + 50,00 грн./дн.*20 днів).

Крім того, положенням статті 34 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Відповідно до листа Верховного Суду України N° 62-97р від 3 квітня 1997 року «Рекомендації стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» інфляційні зміни обчислюються без урахування поточного місяця, якщо погашення заборгованості відбулось з 1 по 15 число цього місяця.

Позивачем, враховуючи вищевказані норми права, розрахована компенсація втрати частини грошового доходу у зв'язку з несвоєчасною виплатою їй заробітної плати за час роботи на підприємстві, за період з липня 2012 року по грудень 2013 року, яка згідно наданого суду розрахунку скала 16 141,00 грн. та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Безпідставними є заперечення відповідача щодо можливості нарахування компенсації на підставі Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" виключно у зв'язку з несвоєчасною виплатою самостійно нарахованої роботодавцем заробітної плати, а не тієї частини, яка сплачена ним на виконання рішення суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі N° 6-43цс14 від 21 травня 2014 року компенсація витрат частини доходів (зокрема, заробітної плати) у зв'язку з порушенням строків їх виплат провадиться у тому самому порядку і тоді , коли це пов'язано з виконанням судового рішення.

В рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справах N° 8-рп/2013 та 9-рп/2013 зазначено, що працівник має право на отримання сум індексації заробітної плати та компенсації втрати її частини незалежно від того, були такі суми нараховані роботодавцем чи вони визначені рішенням суду.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою її виплати також підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача за період роботи позивача з липня 2012 року по грудень 2013 року у розмірі 16 141,00 грн.

Відповідно до ч.1,3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Враховуючи, що розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката підтверджений відповідним розрахунком, а його сплата позивачем квитанцією №4 від 12.12.2015 року , суд в порядку ст.84 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 600,00 грн.

Згідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.116, 117 КЗпП України, ст.ст.10, 57, 59, 60, 88, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою її виплати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою її виплати у розмірі 16 141,00 (шістнадцять тисяч сто сорок одна) гривня 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 8 500 (вісім тисяч пятсот) гривень 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Чугуївське районне ремонтне експлуатаційне підприємство» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 600 (шістсот) гривень 00 коп. та судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: С.А. Оболєнська