АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3738/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 644/1292/15-ц Лігус С.М.
Категорія : договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: Четверта Харківська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року представник позивача звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням його уточнень, просила суд визнати заповіт, посвідчений 23.01.2009 року Четвертою ХДНК за р.№4-145, складений на користь відповідача ОСОБА_5 недійсним.

Вказані вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_6. За життя ОСОБА_6 склала заповіт 26 березня 1999 року, яким вона заповіла позивачу належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 Але після смерті матері позивачу стало відомо, що ОСОБА_6 23.01.2009 року склала інший заповіт, зареєстрований Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою за № 4-145, яким вона заповіла вказану квартиру відповідачу, у зв'язку з чим позивач позбавлена права на спадкування за раніше складеним заповітом .

Представник позивача, з посиланням на вимоги ст. 225, 231 ЦК України зазначала, що на час складання вказаного заповіту фізичний стан та взаємовідносини матері з позивачем ставить під сумнів реальність волевиявлення заповідача ОСОБА_6 на момент складання заповіту від 23.01.2009 року, оскільки на той час у спадкодавця ОСОБА_6 спостерігався процес психічного розладу та вона за станом свого фізичного та психічного здоров'я не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин. які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

Представник позивача зазначає, що суд не витребував та не дослідив спадкової справи, судова експертиза була прядена без врахування показань свідків та за відсутності матеріалів спадкової справи, крім того не було допитано лікаря, який здійснював лікування спадкодавця та міг надати суду істотні покази.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності позивачем.

Згідно із ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

В ст. 60 ЦПК України встановлено. що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Розглядаючи справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих позивачем доказів, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_6 мала на праві власності квартиру АДРЕСА_1 За життя ОСОБА_6 склала заповіт від 26 березня 1999 року, яким вона заповіла зазначену квартиру своїй дочці позивачу ОСОБА_3 (а.с.12).

23.01.2009 року ОСОБА_6 склала заповіт, зареєстрований Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою за № 4-145, яким вона заповіла спірну квартиру дочці відповідачу ОСОБА_5 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла у віці 85 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 року з відповідним актовим записом № 11982. (а.с.6). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть за № 350 від 22 серпня 2014 року причиною смерті ОСОБА_6 вказано склероз судин головного мозку з наслідками ішемічного інсульту.(а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст.1234 Цивільного Кодексу України право на заповіт має особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

В ч.2 ст.1257 ЦК України зазначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно до вимог ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або ) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті-за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Колегія суддів також зазначає, що на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 січня 2016 року за клопотанням позивача по справі була проведена посмертна судово-психіатрична експертиза на розгляд якої була наявна медична документація відносно ОСОБА_6 та поставлені питання, зокрема, чи хворіла ОСОБА_6 хворобами, які могли викликати розлад психічної діяльності, чи мала вона психічні розлади, чи могла розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент вчинення правочину - складення заповіту від 23.01.2009 року.

Відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи за № 48 від 25.01.2016 року спадкодавець ОСОБА_6 на період складення заповіту від 23.01.2009 року ознак хронічного або тимчасового психічного розладу не мала та була здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними та в змозі вільно та розумно виявляти своє волевиявлення (а.с. 138-140).

З довідки головного лікаря комунального закладу охорони здоров'я «Обласний психоневрологічний диспансер» від 06.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_6 на обліку у психіатра не перебувала (а.с. 110).

Судом апеляційної інстанції також встановлено та не заперечується представниками сторін, що вони є рідними сестрами.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції , щодо недоведеності позивачем ОСОБА_3 що в момент складення заповіту 23.01.2009 року спадкодавець ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними у зв'язку з чим її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі.

Доводи, викладені представником позивача в апеляційній скарзі вказаний висновків суду не спростовують та не дають підстав, встановлених ст.. 309 ЦПК України, для його скасування та ухваленню у справі нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Посилання апелянта на те, що судова експертиза була проведена без врахування показань свідків та за відсутності матеріалів спадкової справи не впливає на висновки суду, оскільки предметом дослідження експертів були матеріали цивільної справи, а також амбулаторна картка ОСОБА_6, які експерти вважали достатніми для проведення об'єктивної експертизи.

При цьому, представник позивача не заявляв клопотання про призначення у справі повторної чи додаткової експертизи.

Крім того, показання ж позивача ОСОБА_7 носять суб'єктивний характер та не можуть бути без підтвердження іншими доказами підставою для задоволення позову.

Щодо необхідності допиту лікаря, який лікував спадкодавця, колегія суддів зазначає, що по справі проведено судову експертизу відповідними фахівцями в сфері судової психіатрії, висновків яких достатньої для розгляду справи.

Крім того, колегія суддів зазначає на відсутності необхідності дослідження спадкової справи в судовому засіданні, оскільки в ній відсутні безпосередні докази, які можуть спростувати психічний стан спадкодавця під час складання заповіту, при цьому вимог про визнання заповіту недійсним з підстав, зокрема позивачем до суду першої інстанції в межах вказаної справи не заявлялось .

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного та ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218, 209 ЦПК колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

О.Ю.Тичкова