АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 6074/7711/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/1221/16 Доповідач - Бершадська Г.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

при секретарі - Романської К.М.

з участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 22 липня 2016 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 22 липня 2016 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 (прож.: АДРЕСА_1, НОМЕР_1), здійснювати будь-які дії по відчуженню квартири АДРЕСА_2 та цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_3, у межах суми позову (8 051 400,00 грн).

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали та додатково пояснили, що ОСОБА_1 всі кошти за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі повернув, про що свідчить запис позивача на договорі, який знаходиться у них.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив, вказав, що зобов'язання за договором не виконані, відповідач уникає всякого спілкування і з врахуванням великого розміру боргу та поведінки сторони вважає ухвалу суду законною.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Колегія не погоджується з постановленою у справі ухвалою виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1, у якому просив стягнути з відповідача в його користь 7 560 000 грн згідно договору купівлі-продажу частки статутного капіталу ТОВ «Антін» від 15 квітня 2013 року, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 491 400 грн.

В заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на нерухоме майно, посилаючись на умисне тривале невиконання відповідачем зобов'язання у значній сумі, зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В статті 152 цього Кодексу зазначені види забезпечення позову: 1) накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) заборона вчиняти певні дії; 3) встановлення обов'язку вчинити певні дії; 4) заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Отже, накладення арешту на майно і заборона вчиняти певні дії є різними видами забезпечення позову.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів приходить до висновку, що суд при застосуванні заходів забезпечення позову повинен або задовольнити заявлене клопотання, або відмовити у його задоволенні.

Постановляючи ухвалу про заборону ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії по відчуженню належного йому майна, суд першої інстанції з власної ініціативи змінив вид забезпечення позову.

Позивач просив застосувати п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України (накладення арешту на майно), а суд застосував п. 2 цієї ж статті (заборона вчиняти дії).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постановлену у справі ухвалу слід скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 22 липня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.В. Бершадська