Справа № 463/2945/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/2563/16 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 про визнання правовідносин припиненими,-

в с т а н о в и л а :

25 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та просив:

визнати припиненими правовідносини станом на 25 травня 2015 р. між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк національний кредит», які виникли на підставі договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-48ф/2014/2-1 від 05.12.2014., договору застави майнових прав вимоги отримання грошових коштів згідно з договором банківського вкладу «Стандартний» №DF263/2014-146 строком на 6 місяців в іноземній валюті /дол. США/ (без капіталізації процентів) від 05 грудня 2014 року;

зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_5( в подальшому в особі ОСОБА_4) внести позивача в перелік вкладників ПАТ «Банк національний кредит», які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити ОСОБА_3 кошти у сумі 200 000 гривень відшкодування як вкладнику ПАТ «Банк національний кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 05 грудня 2014 р. між позивачем та ПАТ «Банк національний кредит» було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-48ф/2014/2-1, на підставі якого сторони погодили, що надання позивачу як позичальнику кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 25 % процентів річних та комісій, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 400000 гривень з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 04 червня 2015 року (включно). Кредит надавався на наступні цілі: поточні потреби. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, було укладено договір застави майнових прав вимоги отримання грошових коштів згідно договору банківського вкладу «Стандартний» № НОМЕР_2 строком на 6 місяців в іноземній валюті /дол. США/ (без капіталізації процентів) від 05 грудня 2014 року, що розміщений в ПАТ «Банк національний кредит», та належить позичальнику на праві власності в сумі 30000 Доларів США; а також було укладено договір відступлення права вимоги N04-1566/14 під відкладальною обставиною від 05.12.2014 р. Протягом травня 2015 р. позивач неодноразово звертався до Львівського відділення кредитора про дострокове розірвання депозитного договору із закриттям кредиту з частини депозитних коштів. 25 травня 2015 р. позивач знову звернувся з письмовою заявою до ПАТ «Банк національний кредит» з вимогою закрити кредит достроково за рахунок предмету застави - коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_1 згідно з договором банківського вкладу «Стандартний» № НОМЕР_2 від 05.12.2014 р., а тому відповідно до 1.5. договору про надання відновлюваної кредитної лінії термін погашення кредиту вважається таким, що настав в день, що передує дню подання такої заяви. За договором застави майнових прав № 04-1565/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку від 05 грудня 2014 року) заставодавець у якості забезпечення виконання своїх зобов'язань як позичальника за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-48ф/2014/2-1 від 05 грудня 2014 року (з усіма змінами та доповненнями, як укладеними так і такими, що будуть укладені в майбутньому), передає заставодержателю в заставу майнові права на отримання грошових коштів в сумі 30000 доларів США, включаючи сам вклад в сумі 30000 доларів США, нараховані проценти в розмірі 9,00% процентів річних на нього, що випливають з договору банківського вкладу «Стандартний» від 05 грудня 2014 року, згідно з яким заставодавець виступає «Вкладником». 1.2. Суть та розмір забезпечених заставою вимог: виконання зобов'язань заставодавця (позичальника за договором кредиту) перед заставодержателем кредитором за договором кредиту) зокрема: 1.2.1. повернення кредиту в сумі 400000 гривень, з порядком його погашення, передбаченим основним договором, та кінцевим терміном погашення кредиту до 04 червня 2015 року (включно), а також дострокового погашення у випадках, передбачених основним договором. Тобто укладенням цього договору - договору застави майнових прав за депозитним договором кредитор та позичальник передбачили спосіб виконання грошових зобов'язань останнього - шляхом зарахування депозитних коштів в рахунок заборгованості. Саме такий порядок погашення грошових зобов'язань повторно зазначений у п.1.7. договору застави - заставодержатель набуває права дострокового звернення стягнення на предмет застави також у випадку, якщо надійде заява заставодавця про дострокову видачу вкладу або його частини за договором банківського вкладу від 05 грудня 2014 року. Оскільки термін виконання основного договору - кредитної лінії настав, то у заставодержателя виникли підстави для зарахування коштів на депозитному рахунку в рахунок погашення основного зобов»язання. Статтею 23 ЗУ «Про заставу» встановлено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави проводиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. У разі настання обставин, передбачених цим договором та відповідно до яких у заставодержателя з'являється безумовне право на звернення стягнення за цим договором, сторони домовились, що право вимоги, що є предметом застави за цим договором автоматично переходить до заставодержателя з моменту набуття останнім права на звернення стягнення на предмет застави за цим договором у порядку передбаченому ст. 23 ЗУ «Про заставу». Окремими пунктами договору застави сторони передбачили чіткі вимоги для списання грошових коштів з депозитного рахунку в рахунок погашення зобов'язань за кредитним договором (договірне списання). Списання грошових коштів з депозитного рахунку в рахунок погашення кредиту відбувається автоматично і без всяких умов і додаткових погоджень. Відповідно до ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною щодо якої невідомо настане вона чи ні.

Окрім цього, у зв'язку із настанням терміну виконання основного зобов'язання, вступив у дію договір про відступлення права вимоги N 04-1566/14 під відкладальною обставиною від 05.12.2014 р. за умовами якого Первісний кредитор (вкладник) передав новому кредитору (Банку) право вимоги на суму зобов'язань за основним договором - договором про надання відновлюваної кредитної лінії від 05.12.2015р. (п.1.1., 1.2.З., 1.4). Відкладальні умови за цим договором: 1) подання первісним кредитором заяви про дострокове повернення коштів розміщених на депозитному (вкладному) рахунку і які перебувають у заставі відповідно до договору застави майнових прав; 2) настання терміну погашення кредиту. Оскільки станом на 25 травня 2015 р. вступив в дію п.1.1. договору про відступлення права вимоги в частині суми заборгованості за основним договором (на 400 000 гривень), тобто відбулося поєднання боржника та кредитора в одній особі, що на підставі ст. 606 ЦК України має наслідком припинення зобов'язання.

Оскільки сума депозиту є більшою за суму боргу за основним договором, то залишок коштів на депозитному рахунку підлягає поверненню вкладнику (п. 1.4. Договору про відступлення права вимоги). Враховуючи факт припинення зобов'язань за кредитом, договір застави як похідне зобов'язання станом на 25 травня 2015 р. також припинився ( ст. 593 ЦК України - право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою).

Відтак позивач повністю і належно виконав усі свої зобов'язання за Договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-48ф/2014/2-1, однак відповідач своїх зобов'язань за депозитним договором не виконує - на поточний рахунок позичальника кошти з депозитного рахунку перераховано не було.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в частині позовних вимог про зобов'язання уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 внести позивача в перелік вкладників ПАТ «Банк національний кредит», які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачу кошти в сумі 200000 грн. відшкодування як вкладнику ПАТ «Банк національний кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 про визнання припиненими правовідносини станом на 25 травня 2015 р. між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Банк національний кредит», які виникли на підставі Договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-48ф/2014/2-1 від 05.12.2014 р., договору застави майнових прав вимоги отримання грошових коштів згідно з договором банківського вкладу «Стандартний» № НОМЕР_2 строком на 6 місяців в іноземній валюті /дол. США/ (без капіталізації процентів) від 05 грудня 2014 року.

Не погодившись із рішенням суду від 08 грудня 2015 року позивач ОСОБА_3 оскаржив його шляхом подання апеляційної скарги. Із зазначеним рішенням суду не погоджується, вважає його необгрунтованим та незаконним, а тому просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю. На підтвердження наводить доводи аналогічні фабулі позовної заяви, зокрема:

що оскільки 25 травня 2015 року він звернувся з письмовою заявою до банку з вимогою закрити кредит достроково за рахунок предмету застави і заяву про дострокову видачу вкладу, а тому відповідно до п. 1.5 договору про надання відновлювальної кредитної лінії термін погашення кредиту вважається таким, що настав в день, що передує дню подання такої заяви;

що укладенням договору застави майнових прав за депозитним договором сторони договору передбачили спосіб виконання грошових зобов»язань позичальника - шляхом зарахування депозитних коштів в рахунок заборгованості, та у відповідності до п. 1.7 договору застави заставодержатель набув права дострокового звернення стягнення на предмет застави у зв»язку з поступленням заяви заставодавця про дострокову видачу вкладу за договором банківського вкладу. Оскільки термін виконання основного договору - кредитної лінії настав, то у заставодержателя виникли підстави для зарахування коштів на депозитному рахунку в рахунок погашення основного зобов»язання, а реалізація предмета застави проводиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги , що випливає із заставленого права у відповідності до ст. 23 Закону України «Про заставу».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що оскаржене рішення в повній мірі не відповідає вимогам вищезазначеного процесуального законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-43цс 15, та зазначив, що у випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку за договором, відповідні два зобов»язання між банком і його боржником, який придбав згідно з договором право вимоги до банку не можуть припинятись на підставі ст. 606 ЦК України, оскільки зазначена стаття до таких правовідносин не застосовується.

Обґрунтування судом першої інстанції відмови у задоволенні позову, посиланням на вищезазначену правову позицію , колегія суддів суддів вважає некоректним, оскільки у справі , рішення у якій переглядається в апеляційному порядку, правовідносини, які склалися між сторонами спору і підстави пред»явлення позову, є відмінними від правовідносин, наведених у правовій позиції Верховного Суду України.

Так, згідно доказів у справі, поданих на підтвердження позовних вимог, та - на заперечення позовних вимог, випливає, що:

05 грудня 2014 року між банком та позивачем було укладено :

договір про надання кредитної відновлювальної лінії на строк до 04.06.2015 року (а. с. 8-11);

договір банківського вкладу (а. с. 16-17) та договір про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу ( а. с. 17 зворот-18);

в забезпечення виконання договору про надання кредитної відновлювальної лінії -договір застави майнових прав , що розміщені на вкладному (депозитному рахунку) ( а. с.13-14);

договір відступлення боржником банку права вимоги на банківський вклад у разі не виконання позичальником зобов»язань за договором про надання кредитної відновлювальної лінії (а.с. 15).

Відповідно до ст. 531 ЦК України, боржник має право виконати свій обов»язок достроково, якщо інше не встановлено договором , актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов»язання чи звичаїв ділового обороту.

Право позичальника достроково повністю або частково погасити кредит та нараховані проценти , передбачено також п. 3.4.1 договору про надання кредитної відновлювальної лінії ( а.с. 10 зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов»язання чи звичаїв ділового обороту.

Договором про надання кредитної відновлювальної лінії ( а.с. 8-11 ) не встановлено права кредитора відмовити позичальникові у прийнятті дострокового виконання позивачем зобов»язань за кредитним договором.

25.05.2015 року позивачем було подано банку заяву про закриття кредиту за рахунок частини депозиту ( а.с. 20) , яка була зареєстрована банком 25.05.2015 року за вх. № 384/57-15.

Відтак, позичальник правомірно використав своє, передбачене ст. 531 ЦК України та п. 3.4.1 договору про надання кредитної відновлювальної лінії , право на дострокове погашення кредиту за рахунок предмету застави, а кредитор на противагу цьому не виконав, передбаченого ст. 527 ЦК України , обов»язку прийняти від позичальника запропоноване останнім дострокове виконання зобов»язання за рахунок предмету застави.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 1.5 договору відновлювальної кредитної лінії встановлено, що в разі подання майновим поручителем заяви про дострокову видачу вкладу за договором банківського вкладу термін погашення кредиту за договором вважається таким , що настав в день, що передує дню подання такої заяви.

У відповідності до ст. 600 ЦК України зобов»язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір , строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами.

У відповідності до ст. 601 ЦК України зобов»язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог , строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно довідок ПАТ «Банк національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4:

залишок боргу за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 05.1-48ф/2014/2-1 від 05.12.2014 року станом на 25.05.2015 року складав 400000 грн (а.с. 123);

залишок грошових коштів на депозитному рахунку за договором банківського вкладу «Стандартний» № НОМЕР_2 від 05.12.2014 року станом на 25.05.2015 року складав суму еквівалентну 625105,59 грн ( а.с 124).

Зважаючи на те, що розмір грошових коштів, які були розміщені на депозитному рахунку позивача, перевищував розмір заборгованості за кредитним договором на 225105,59 грн , колегія суддів вважає, що позивач 25.05.2015 року належним чином і в повному розмірі виконав зобов»язання за договором кредиту, тобто наступили, передбачені ст. ст. 599, 600, 601 ЦК України правові підстави для визнання правовідносин за кредитним договором припиненими.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку що оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову ухвалено з порушенням норм матеріального права, внаслідок застосування закону, який не поширюється на ці правовідносини і не застосування закону, який підлягав застосуванню, тому апеляційну скаргу належить задовольнити, оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення .

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати припиненими правовідносини станом на 25 травня 2015 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Банк національний кредит», які виникли на підставі договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 05.1-48ф/2014/2-1 від 05.12.2014 року, договору застави майнових прав від 05.12.2014 року № 04-1565/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному рахунку), згідно з договором банківського вкладу «Стандартний» № НОМЕР_2 строком на 6 місяців в іноземній валюті /долар США/ (без капіталізації процентів) від «05» грудня 2014 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.