Справа №489/958/16-ц 24.05.2016 24.05.2016 24.05.2016
Провадження №22-ц/784/1338/16
Справа № 489/958/16-ц Головуючий першої інстанції: Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/784/1338/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання додаткової угоди до договору оренди транспортного засобу дійсною,

В С Т А Н О В И Л А :

01 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про визнання додаткової угоди до договору оренди транспортного засобу дійсною.

Вказував, що 08 квітня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди транспортного засобу - вантажного сідлового тягача -Е марки VOLVO, номер державної реєстрації НОМЕР_1, відповідно до якого він надав відповідачеві даний автомобіль для здійснення підприємницької діяльності. Даний договір був нотаріально посвідчений. 29 вересня 2014 року у простій письмовій формі вони уклали Додаткову угоду до вказаного Договору. Як зазначив позивач, вони з відповідачем погодили, що в подальшому, при наявності у відповідача коштів та часу ця Додаткова угода має буде посвідчена нотаріально. Однак, незважаючи на його численні вимоги, ОСОБА_3 до теперішнього часу не забезпечено її нотаріальне посвідчення. Обов'язки щодо сплати орендних платежів відповідач належним чином виконує, проте від нотаріального посвідчення Додаткової угоди ухиляється протягом тривалого часу.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив визнати Додаткову угоду до договору оренди транспортного засобу від 08 квітня 2014 року дійсною з моменту укладення.

Відповідач до суду першої інстанції не з'явився, направив письмові пояснення, в яких зазначив, що вважає позовні вимоги ОСОБА_2 законними. Підтвердив укладання із позивачем від 29 вересня 2014 року додаткової угоди до договору оренди транспортного засобу, належного виконання ними умов договору оренди і відсутність спорів щодо виконання цього договору. Вказував, що нотаріальному посвідченню Додаткової угоди перешкоджає відсутністю у нього коштів не це.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 8 квітня 2014 року між ОСОБА_2 і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір оренди (найму) транспортного засобу, за умовами якого позивач як Орендодавець передав в найм (оренду) відповідачу як Орендарю вантажний сідловий тягач -Е марки VOLVO, модель F 12, 1991 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, номер державної реєстрації НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, для здійснення вантажних перевезень. Строк найму (оренди) сторони погодили у два роки: з 8 квітня 2014 року по 8 квітня 2016 року. Розмір плати за користування транспортним засобом сторони встановили у 4000грн. на місяць, із яких Орендар зобов'язався відшкодовувати 15 % прибуткового податку шляхом щомісячного перерахування до місцевого бюджету. Даний договір відповідно до вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Н.П. за реєстровим номером 345 (а.с. 4-7).

На виконання умов даного договору оренди (найму) 08 квітня 2014 року вищевказаний транспортний засіб був переданий ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_3, що підтверджується відповідним Актом приймання-передачі (а.с. 8).

29 вересня 2014 року у простій письмовій формі сторони уклали Додаткову угоду до Договору оренди (найму) транспортного засобу від 8 квітня 2014 року.

Відповідно до умов цієї Додаткової угоди сторони, дійшли згоди доповнити статтю 1 «Предмет договору» пунктом 1.2. у наступній редакції: «1.2. Орендодавець зобов'язується забезпечити своїми силами керування та технічну експлуатацію транспортного засобу, а Орендар зобов'язується прийняти в тимчасове володіння та користування автомобіль під керуванням екіпажу (водія) Орендодавця і зобов'язується сплачувати Орендодавцю орендну плату». Сторони дійшли згоди виключити з абзацу третього пункту 6.2. статті 6 «Права та обов'язки Орендаря та Орендодавця» слова «в десятиденний строк», а також виключити абзац сьомий, одинадцятий пункту 6.3. статті 6 «Права та обов'язки Орендаря та Орендодавця», а саме: «- користуватися транспортним засобом особисто; - своєчасно проводити капітальний ремонт транспортного засобу за свій рахунок». Крім того, сторони доповнили статтю 6 «Права та обов'язки Орендаря та Орендодавця абзацами наступного змісту: « - протягом усього строку дії цього Договору підтримувати автомобіль у належному стані, включаючи проведення капітального ремонту і надання необхідного приладдя; - забезпечувати своїми силами керування автомобілем і його технічну експлуатацію відповідно до цілей оренди, зазначених у пункті 2.1 Договору; - забезпечити відповідність екіпажу (водія) і його кваліфікації до вимог звичної практики експлуатації транспорту цього виду та умов Договору; - нести витрати на утримання екіпажу (водія)» (а.с. 9).

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у порушення вимог ч. 2 ст. 799, ст. 654 ЦК України укладена сторонами Додаткова угода до договору оренди транспортного засобу не була посвідчена нотаріально з неповажних причин - через недостатність у сторін на це коштів, недотримання таких вимог закону згідно положень ч.1 ст. 220 ЦК України має наслідком нікчемність цієї угоди.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду.

Так, відповідно до положень частини 2 статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як встановлено судом першої інстанції, спір між сторонами щодо виконання як основного Договору оренди транспортного засобу, так і Додаткової угоди до неї - відсутній, сторони виконували свої обов'язки у повному обсязі та претензій один до одного не мають.

Зазначені обставини були підтверджені ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції.

Узгоджені сторонами у Додатковій угоді зміни та доповнення до основного Договору не суперечать вимогам закону.

Відповідно до пункту 15 укладеного сторонами 8 квітня 2014 року Договору оренди (найму) транспортного засобу витрати, пов'язані з нотаріальним посвідченням договору несе Орендар, тобто, ФОП ОСОБА_3 Як вбачається з матеріалів справи і пояснень сторін, відповідач брав на себе обов'язок сплатити витрати, пов'язані з нотаріальним посвідченням і Додаткової угоди, проте, до теперішнього часу цього не виконав, незважаючи на відповідне письмове звернення позивача до нього, яке було отримано ОСОБА_3 15.10.2014р. (а.с. 10).

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним, що сторони узгодили усі істотні умови Додаткової угоди до договору оренди транспортного засобу та виконали її, відповідач ухиляється від нотаріального оформлення угоди, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України існують передбачені законом підстави для визнання даної угоди дійсною.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати дійсною додаткову угоду від 29 вересня 2014 року до договору оренди транспортного засобу - вантажного сідлового тягача -Е марки VOLVO, номер державної реєстрації НОМЕР_1, укладеного 8 квітня 2014 року між Орендодавцем - ОСОБА_2 - та Орендарем - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Н.П. за реєстровим номером 345.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.В. Коломієць

Судді: Т.С. Довжук

З.Л. Шолох