ухвала

іменем україни

26 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ткачука О.С., Фаловської І.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Гулид Галини Пилипівни про розірвання договору довічного утримання, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на - ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання.

УхвалоюСихівського районного суду м. Львова від 25 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Гулид Галини Пилипівни про розірвання договору довічного утримання повернуто позивачу.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, врахувавши постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виходив з того, що оскільки позивач ставить вимогу про розірвання договору довічного утримання, за яким передано у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, яка не знаходиться на території Сихівського району м. Львова, тому вказаний позов не підсудний Сихівському районному суду м. Львова.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу про те, що предметом поданої позовної заяви є не право на нерухоме майно, а саме розірвання договору, тому вона підлягає розгляду за правилами, встановленими ст. 109 ЦПК України, є безпідставними та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.С. Ткачук І.М. Фаловська