АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6803/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представників позивача Якимчука С.Ю., Яцишина А.М.,

представника відповідача

ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7, ОСОБА_5, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ерст Інвестмен», Реєстраційна служба головного територіального управління юстиції у місті Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5, треті особи: ТОВ «Ерстінвестмент», Реєстраційна служба головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором № 107/л-м від 04.04.2006 у розмірі 24 680 507,00 грн., звернути стягнення на предмети застави, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить в рівних частинах ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу майнових прав на однокімнатну квартиру № ОАК-158-0-096 від 07.03.2006 та приміщення нежитлового призначення АДРЕСА_4, що належить в рівних частинах ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу майнових прав на приміщення нежитлової нерухомості № ОБО-001/3-0-099 від 07.03.2006, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», шляхом передачі предметів застави у власність позивачу та зобов'язати Реєстраційну службу головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєструвати за ТОВ «Кредитні ініціативи» право власності на однокімнатну квартиру загальною площею 59,6 м.кв., житловою площею 24,2 м.кв., АДРЕСА_1 та зареєструвати за ТОВ «Кредитні ініціативи» право власності на приміщення не житлового призначення загальною площею 297,90 кв.м., АДРЕСА_4.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 04.04.2006 АКіБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та фізична особа - громадянин України яким є ОСОБА_7, уклали кредитний договір №107/л-м, згідно якого Банк надав ОСОБА_7 кредит у сумі 582 000,00 доларів США, із встановленням фіксованої процентної ставки в розмірі 15,00% річних зі строком користування з 05.04.2006 по 31.03.2026.

В забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором № 107/л-м від 04.04.2006 між АКБ «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та відповідачами було укладено договір застави майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В. 04.04.2006 зареєстровано в реєстрі за № 5937, відповідно до якого, відповідачі передали у заставу Банку майнові права у тому числі ті, що виникнуть у майбутньому, за Договором купівлі-продажу майнових прав на однокімнатну квартиру № ОАК-158-0-096 від 07.03.2006, укладений між заставодавцями та ТОВ «ТРІЄСТ», а саме: право отримати у власність однокімнатну квартиру № 158, що знаходиться в м. Києві, на перетині вулиці Індустріальної та проспекту Перемоги, на 23 поверсі в секції «А» об'єкту інвестування (на час подання позову, після введення в експлуатацію, адреса об'єкту застави - АДРЕСА_1) та договір застави майнових трав, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Морозовою С.В., 04.04.2006, зареєстровано в реєстрі за № 5938, майнові права у тому числі ті, що виникнуть у майбутньому, за Договором № ОБО-001/3-0-099 купівлі-продажу майнових прав на приміщення нежитлового призначення від 07.03.2006, укладений між заставодавцями та ТОВ «ТРІЄСТ», а саме: право отримати у власність приміщення нежитлового призначення № 1/3, що знаходиться в м. Києві, на перетині вулиці Індустріальної та Проспекту Перемоги, на 3 поверсі в секції «Б» об'єкту інвестування, загальною площею 297,90 кв.м.(на час подання позову, після введення в експлуатацію, адреса об'єкту застави: АДРЕСА_4).

В подальшому, як вказує позивач, 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ ФК «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. Відповідно до умов якого, Банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації.

Після чого, 28.11.2012 між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до умов якого Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора за договором №107/л-м від 04.04.2006, позичальником згідно якого є ОСОБА_7 та відповідно відбулася заміна сторони у договорах забезпечення якими забезпечено виконання зобов'язань.

Позивач зазначав, що звертався до відповідачів із вимогою-повідомленням про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки вих. № 2014/10/Б-0-354 від 13.10.2014, проте боргові зобов'язання належним чином виконані не були.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28.01.2016 позов задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет застави, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за Договором № ОАК-158-0-096 купівлі-продажу майнових прав на однокімнатну квартиру від 07.03.2006 та на приміщення не житлового призначення АДРЕСА_4, що належить ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за Договором № ОБО-001/3-0-099 купівлі-продажу майнових прав на приміщення не житлового призначення від 07.03.2006 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 107/л-м від 04.04.2006, яка становить 24 680 507,00 грн., шляхом передачі предмета застави у власність ТОВ «Кредитні ініціативи». В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 та її представник, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зокрема, зазначають, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що ТОВ «Кредитні ініціативи» неправильно обрало спосіб судового захисту, тобто за чинним законодавством заставодержатель при заставі майнових прав має право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права, а отже ухвалюючи рішення суд неправомірно звернув стягнення на предмет застави шляхом передачі предмета застави у власність, оскільки це не передбачено нормами матеріального права.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Представники позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності інших осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконали належним чином своїх зобов'язань забезпечених заставою, у зв'язку з чим у позивача виникло право звернути стягнення на предмет застави.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення позивача до суду є невиконання ОСОБА_7 умов Кредитного договору № 107 л/м від 04.04.2006 укладеного між ОСОБА_7 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «Сведбанк» (далі - Банк).

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором №107/л-м від 04.04.2006 року, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_7 і ОСОБА_5 було укладено:

- договір застави майнових прав від 04.04.2006, відповідно до якого останні передали Банку в заставу майнові права, у тому числі ті, що виникнуть в майбутньому, за Договором №ОАК-158-0-096 купівлі-продажу майнових прав (укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з ТОВ «Трієст») на однокімнатну квартиру від 07.03.2006, а саме право отримати у власність однокімнатну квартиру під номером 158, після введення об'єкту в експлуатацію, в т.ч. нрава вимагати оформлення на користь Покупців відповідних правовстановлюючих документів на об'єкт;

- договір застави майнових прав від 04.04.2006, відповідно до якого останні передали Банку в заставу майнові права, у тому числі ті, що виникнуть в майбутньому, за Договором №ОБО-001/3-0-099 купівлі-продажу майнових прав (укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з ТОВ «Трієст») на нежитлове приміщення №1/3 загальна площа якого становить 297,90 м2, а саме право отримати у власність дане приміщення, після введення об'єкту в експлуатацію, в т.ч. права вимагати оформлення на користь Покупців відповідних правовстановлюючих документів на об'єкт.

Також, як свідчать матеріали справи, відбулася заміна кредитора і до ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу від 28.11.2012 перейшло право первісного кредитора щодо вимоги стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в тому самому обсязі і на тих самих умовах, що існували до моменту такого переходу, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 514 ЦК України).

При цьому, слід зазначити, що відбувається лише заміна особи, на користь якої боржник повинен виконати зобов'язання, забезпечені заставою та/або іпотекою, сутність зобов'язання залишається незмінною.

Відповідно до умов Кредитного договору та Договору застави майнових прав у первісного кредитора (ПАТ «Сведбанк») у разі порушення зобов'язання виникали права відповідно до Договору застави майнових прав.

Тобто, до ФК «Вектор плюс» і в подальшому до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли права первісного кредитора (ПАТ «Сведбанк») тільки в межах Договорів застави майнових прав, якими а не іпотечних договорів, яких взагалі не було укладено, а отже відносини регулюються Законом України «Про заставу».

У частині 2 ст. 590 ЦК України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про заставу», предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частинами 1, 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Порядок звернення застави на майнові права чітко врегульований ст.ст. 23, 51 Закону України «Про заставу».

Так, згідно ст. 23 Закону України «Про заставу», при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави (ст. 51 Закону України «Про заставу»).

Позивач обрав спосіб судового захисту свого права - звернення стягнення на предмет застави, шляхом передачі предмету застави у власність, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону, яким передбачено, що заставодержатель при заставі майнових має право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права.

Ухвалюючи рішення суд неправомірно звернув стягнення на предмет застави шляхом передачі предмета застави у власність, оскільки це не передбачено нормами матеріального права.

Отже, обраний позивачем та задоволений судом спосіб захисту порушеного права шляхом передачі предмета застави у власність та звернення стягнення в порядку Закону України «Про іпотеку» не відповідає вимогам закону.

Водночас, слід також наголосити на тому, що позивачем не було обґрунтовано наявність підстав для забезпечення вимог по кредитному договору саме на суму 24 680 507,00 грн., оскільки 23.11.2011 було ухвалено заочне Рішення Шевченківського районного суду м. Києва по цивільній справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, яким позов було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 107/л-м від 04.04.2006 в сумі: за кредитом - 508 950,00 доларів США; за відсотками - 216 955,89 доларів США; пеня - 50 000 доларів США, що загалом в еквіваленті на час винесення рішення складало 6 195 220,58 грн. та судові витрати.

Вказане рішення суду набрало законної сили 17.10.2013, після залишення Апеляційним судом м. Києва апеляційної скарги відповідача без задоволення.

Позивач звертався до Шевченківського районного суду м. Києва за отриманням виконавчого листа на виконання даного рішення, і 20.01.2014 представником ПАТ «Сведбанк» було отримано вищевказаний виконавчий лист, що не заперечується сторонами і підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

За таких обставин заявлена позивачем сума заборгованості в розмірі 24 680 507,00 грн. не відповідає фактичним обставинам справи, умовам укладених між сторонами договорів та вимогам чинного законодавства.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, а саме скасування рішення суду першої інстанції, у зв'язку з неправильним застосування норм матеріального права, та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Також, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7, ОСОБА_5, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ерст Інвестмен», Реєстраційна служба головного територіального управління юстиції у місті Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7, ОСОБА_5, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ерст Інвестмен», Реєстраційна служба головного територіального управління юстиції у місті Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

Г.В.Крижанівська