Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючої судді Крижової О.Г.

при секретарі Гриценюк М.А.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, та визнання права власності на частку в спільному майні,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, та визнання права власності на частку в спільному майні.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в період з лютого 2007 року по 01 червня 2012 року проживала однією сім"єю з ОСОБА_3, з яким перебувала у фактичних шлюбних відносинах та вела спільне господарство. За час спільного проживання вона будучи переконаною у створенні із відповідачем належної сім'ї, вклала в розпочате відповідачем будівництво житлового будинку і господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 свої особисті кошти в розмірі 30 000 доларів США, а також решту всіх коштів, які вона заробляла живучи спільно з відповідачем однією сім'єю, за рахунок яких цей об'єкт будівництва набув технічного стану у нинішньому вигляді. Зокрема за рахунок вказаних коштів було проведено цілий ряд численних внутрішніх та зовнішніх робіт по утепленню цього житлового будинку та його опорядженню, зокрема пінопластом та іншими матеріалами і речовинами; влаштуванню в нього нині наявних комунікацій і систем; споруджено пічне опалення, яке облицьовано кафелем; добудовано тамбур; побудовано великий сучасний гараж; споруджено сучасний паркан, влаштовано ворота із дистанційним керуванням. Просила суд встановити факт проживання її та відповідача однією сім»єю з лютого 2007 року по 01 червня 2012 року; відповідно до ст. 74 СК України визнати право спільної сумісної власності сторін на будівельні матеріали, що були придбані та використані на будівництво жилого будинку та господарських будівель, та визнати за нею право власності на 1/2 їх частину.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнивши позовні вимоги, просила встановити факт проживання її та відповідача однією сім»єю з 02 листопада 2007 року по 01 червня 2012 року; відповідно до даних розділу «Характеристика будинку, допоміжних будівель та споруд» технічного паспорту КП РОБТІ визнати право спільної сумісної власності сторін на будівельні матеріали, обладнання, утворені ними конструктивні частини житлового будинку разом із господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1, та визнати за нею право власності на 1/2 їх частину.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі, просила позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, щодо факту проживання однією сім"єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 заперечив, та пояснив що проживав з нею разом так, як винаймав у нею житло, а гроші в розпочате ним будівництво житлового будинку і господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в розмірі 30 000 доларів США на будівництво вона йому сама позичила. Просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та просив в їх задоволенні відмовити повністю. Суду пояснив, що позивачем не було доведено факту її проживання з ОСОБА_3 однією сім"єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що вона та ОСОБА_3 з 2007 року по 2012 рік спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали спільні права та обов'язки. Спірний будинок побудований за власні кошти відповідача.

Допитана в судовому засіданні як свідок, донька позивача ОСОБА_5 пояснила, що починаючи з лютого 2007 року її мати спільно проживала з ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловік та дружина, однак шлюб не реєстрували. Спочатку вони проживали в м. Рівне на Пирогова, в квартирі матері, близько двох років, а потім переїхали до будинку, що належить їй, на Боярці, де прожили ще близько чотирьох років. Відповідач мав незавершене будівництво на Малорівненській, тому вони спільно вирішили його завершити і там жити разом. Кошти на будівництво давала матір, однак сторони спільно вирішували всі питання пов'язанні з будівництвом. За період спільного проживання ними було побудовано добудовано тамбур, гараж, паркан, влаштовано ворота із дистанційним керуванням, а також утеплено житловий будинок. Між сторонами були гарні сімейні відносини, тому жодних сумнівів в діях матері в неї не було. Крім того, за період спільного проживання вони також придбали автомобіль, дарували один одному подарунки. Остаточно сторони припинили свої відносини в 2012 році.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що в липні-серпні 2011 року займався будівництвом по АДРЕСА_1 на прохання позивачки. Зокрема його бригадою було проведено роботи по утепленню цього житлового будинку; добудовано тамбур; побудовано гараж; споруджено паркан. Будівельні робти та оплату приймали сторони спільно. Він сприймав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як подружжя, оскільки відносини між ними були саме такі, турбувалися один про одного.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що взимку 2007 році вона познайомила ОСОБА_1 з ОСОБА_8 Відповідач був розлучений та шукав собі жінку для спільного проживання. Пізніше вона з подругою заходили до них в гості на Боярку, сторони проживали разом як сім»я та виглядали щасливими. Спільно купили машину та добудовували будинок на вул. Малорівненська.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що була знайома з ОСОБА_1, допомагала їй із постачанням будівельних матеріалів для будівництва по вул. Малорівненська. В цей час вона і познойомилася з ОСОБА_3, його представили саме як «чоловіка ОСОБА_1». За будівельні матеріали платила позивач. Знає, що сторони проживали разом як одна сім»я.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою по вул. Боярка. Також пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали там разом як подружжя, до червня 2012 року. Познайомилася з ОСОБА_3 в 2008 році, саме як з чоловіком ОСОБА_1 Відомо, що на Малорівненській вони вели будівництво, щоб спільно проживати.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з лютого 2007 року по червень 2012 року, оскільки вбачається, що сторони в зазначений період проживали спільно, однією сім'єю, були пов'язані спільними побутом та вели спільне господарство, вказане твердження підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, що надали по справі обґрунтовані та належні пояснення, які не суперечать підставам зазначеним в позові.

Крім того на підтвердження факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, на які посилається позивач, надано до суду, як докази по справі фотокартку на підтвердження сумісного проживання (а.с. 112).

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання відповідача в процесі судового розгляду щодо того, що «він з позивачем хоч і проживали разом, однак це не була сім'я, тобто в них не було спільного господарства та спільного бюджету, оскільки він просто знімав житло» не є доказом в розумінні чинного законодавства, а інших обґрунтувань в заперечення не надано.

Сторона відповідача ґрунтує свої заперечення лише на припущеннях, не підтверджуючи належними та допустимими доказами у відповідності до ст. 57 ЦПК України.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач до 02 листопада 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_1 (а.с. 58).

Враховуючи, що суд не має законних підстав визнавати перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах та виникнення між сторонами спільних прав та обов'язків, як членів сім'ї, в період з лютого 2007 року по листопад 2007 року, оскільки перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, позивачем було уточнено позовні вимоги.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 02 листопада 2007 року по 01 червня 2012 року спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки.

Судом достовірно встановлено, що добудова житлового будинку з господарськими приміщеннями по АДРЕСА_1 проводилось в період, коли сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.

Зазначене будівництво є незакінченим, оскільки не введене в експлуатацію.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення Гл. 8 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

До введення будинку в експлуатацію, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-2710цс15, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами (уточненими під час провадження справи в суді), в яких просила визнати за нею право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів, обладнання, утворених ними конструктивних частин незавершеного будівництвом житлового будинку разом із господарськими будівлями і спорудами, розташованих по вул.Малорівненська, буд.104-Б м. Рівне.

Верховний Суд України в постанові від 18 листопада 2015 року за результатами розгляду справи № 6-388цс15 зробив правовий висновок в якому зазначив, що у разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

З огляду на вищезезначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею право власності на 1/2 частини будівельних матеріалів, обладнання, утворених ними конструктивних частин незавершеного будівництвом житлового будинку разом із господарськими будівлями і спорудами, розташованих по АДРЕСА_1, є обгрунтованими, та такими, що грунтуються на законі.

Як видно з матеріалів справи, на замовлення відповідача 05 липня 2013 року КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 виготовлений технічний паспорт.

У відповідності до даних технічного паспорту станом на липень 2013 року житловий будинок та господарські споруди складались із таких конструктивних елементів та інженерного обладнання:

- А-1 житловий будинок незавершений, загальною площею 112,5 м.кв. Основні конструктивні елементи: фундамент з бетону, стіни - піноблоки, покрівля - ондулін, перекриття - дерево, підлога - бетон.

- а ганок, площею 11,4 м.кв. Основні конструктивні елементи - фундамент - бетон.

- Б-1 гараж незавершений, площею 52,3 м.кв. Основні конструктивні елементи - фундамент/ бетон, стіни - піноблоки, покрівля - ондулін, перекриття - дерево, підлога - бетон. Інженерне обладнання - електрика.

- №1 огорожа, площею 173,7 кв.м. Основні конструктивні елементи - цементні блоки.

- № 2 ворота, площею 9,7 м.кв. Основні конструктивні елементи - метал.

- № 3 хвіртка, 1шт. Основні конструктивні елементи - метал.

Крім того, згідно наданих позивачем копій квитанцій та пояснень сторін, свідків вбачається, що прибудівництві незавершеного житлового будинку також використовувалися будівельні матеріали і утворені ними конструктивні елементи у виді утеплення зовні та всередині незавершеного будівництвом житлового будинку; систему водопостачання та водовіведення незавершеного будівництвом житлового будинку та використані при монтажі і будівництві труби, муфти, і решту обладнання і матеріалів; систему пічного опалення, облицьовану кафелем, у виді грубок, камінів, димоходів та використані при їх будівництві цеглу і решту матеріалів.

Оскільки, незавершений будівництвом будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 добудували в період перебування у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, то, в силу вимог ст. 74 СК України, сукупність будівельних матеріалів, інженерного обладнання, використаних при будівництві, є їх спільною сумісною власність, а отже позивачка має право на 1/2 частку цих матеріалів та обладнання.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, та визнання права власності на частку в спільному майнізадовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із 02 листопада 2007 року по 01 червня 2012 року.

Визнати об'єктом права ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільної сумісної власності наступні будівельні матеріали, обладнання, утворені ними конструктивні частини житлового будинку разом із господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1:

по будівельних матеріалах допоміжних будівель і споруд, в тому числі незавершених будівництвом:

- бетонний фундамент ганку, площею 11,4 кв.м. і використаний при його будівництві бетон;

- бетонний фундамент незавершеного будівництвом гаража площею 52,3 кв.м. використаний при його будівництві бетон;

- стіни з піноблоків незавершеного будівництвом гаража висотою 2,70 м об'ємом 141 куб.м і використані при їх будівництві піноблоки;

- покрівлю з ондуліну незавершеного будівництвом гаража і використаний при її будівництві ондулін;

- перекриття з дерева незавершеного будівництвом гаража і використані при її будівництві деревоматеріали;

- підлогу з бетону незавершеного будівництвом гаража і використаний при його будівництві бетон;

- цементні блоки огорожі площею 173,7 кв.м.;

- метал воріт площею 9,7 кв.м.;

- метал хвіртки;

по будівельних матеріалах незавершеного будівництвом житлового будинку:

-будівельні матеріали і утворені ними конструктивні елементи у виді утеплення зовні та всередині незавершеного будівництвом житлового будинку;

- систему водопостачання та водовіведення незавершеного будівництвом житлового будинку та на використані при монтажі і будівництві труби, муфти, і решту обладнання і матеріалів;

- систему пічного опалення, облицьовану кафелем, у виді грубок, камінів, димоходів та використані при їх будівництві цеглу і решту матеріалів.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку наступних будівельних матеріалів, обладнання, утворених ними конструктивних частин незавершеного будівництвом житлового будинку разом із господарськими будівлями і спорудами, розташованих по АДРЕСА_1, а саме визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку:

- бетонного фундаменту ганку, площею 11,4 кв.м. і використаного при його будівництві бетону;

- бетонного фундаменту незавершеного будівництвом гаражу площею 52,3 кв.м. і використаного при його будівництві бетону;

- стін з піноблоків незавершеного будівництвом гаража висотою 2,70 м об'ємом 141 куб.м і використаних при їх будівництві піноблоків;

- покрівлі з ондуліну незавершеного будівництвом гаража і використану при її будівництві ондуліну;

- перекриття з дерева незавершеного будівництвом гаража і використаних при її будівництві деревоматеріалів;

- підлоги з бетону незавершеного будівництвом гаража і використаного при його будівництві бетону;

- цементних блоків огорожі площею 173,7 кв.м.;

- металу воріт площею 9,7 кв.м.;

- металу хвіртки;

по будівельних матеріалах незавершеного будівництвом житлового будинку:

-будівельних матеріалів і утворених ними конструктивних елементів у виді утеплення зовні та всередині незавершеного будівництвом житлового будинку;

- системи водопостачання та водовіведення незавершеного будівництвом житлового будинку та на використаних при монтажі і будівництві труб, муфт, і решти обладнання і матеріалів;

- системи пічного опалення, облицьованої кафелем, у виді грубок, камінів, димоходів та використаних при їх будівництві цегли і решти матеріалів.»

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Рівненського міського суду О.Г. Крижова