АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивачка звернулась до суду з позовом, який під час розгляду справи уточнювала, зменшувала позовні вимоги (т.2 а.с. 4-7), в яких просила суд:

- розірвати шлюб між нею, ОСОБА_3, і відповідачем, ОСОБА_4, зареєстрований 04.01.1997 у Відділі РАГС Залізничного району міста Києва, актовий запис, 05.

В порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем право власності на:

- 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3, вартістю 853 060 грн.

- автомобіль марки «КІА RIO», бежевого кольору, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_3, ринковою вартістю 98 936,00 грн.;

- автомобіль марки «Toyota Rav 4», бежевого кольору, 2011 року випуску державний номер НОМЕР_1, вартістю 335 794,44 грн.;

А всього на загальну суму 1287 790,44 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя за відповідачем просила визнати право власності :

- на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3, вартістю 853 060 грн.

- автомобіль марки «Suzuki New Grand Vitara», 2006 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_2, вартістю 197132.83 грн.;

- моторний човен марки «Terhi sea fun», номер НОМЕР_4 (реєстровий номер 3-804242), ринковою вартістю 19688 грн.

- двигун марки «Tohatsu М 9,8BS» НОМЕР_5, ринковою вартістю 21 687 грн.

меблі у вигляді кухонного комплекту, разом із мийкою, ручками та витяжками, вартістю 37 820 грн.

- холодильник марки «Bosch KGP-36320», вартістю 4 644 грн.

- морозильну камеру марки «Bosch GSN-36VL30», вартістю 10599 грн.

- телевізор марки «LG 47 LM 960V», вартістю 16 300 грн.

- електроплита марки «Воsch » вартістю 3000 грн.

- мікрохвильову піч марки «Samsung», вартістю 2000 грн.

- телевізор марки «LG», вартістю 7000 грн.

А всього на загальну суму 1172 930,83 грн.

Стягнути на користь відповідача з позивача 57 429,81 грн., судові витрати.

Відповідач в письмових запереченнях просив суд позов задовольнити частково, а саме не заперечував проти розірвання шлюбу між ним та позивачем, просив:

- Визнати за позивачкою право власності на 14/100 частин квартири № 14/100 частин квартири АДРЕСА_3, вартістю 238 857 грн.

- Визнати за позивачкою право власності на автомобіль марки «КІА RIO», бежевого кольору, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_3, вартістю 267 300 грн.; Всього 505 .157 грн.

- Стягнути з позивача на користь відповідача 22 587 грн.

В задоволенні решти позовних вимог просив відмовити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна та розірвання шлюбу - задоволені частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 04 січня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного району міста Києва, актовий запис № 05.

Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище «ОСОБА_3».

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3, право власності на майно:

- 14/100 частин двокімнатної квартири АДРЕСА_3, вартістю 238 857.00 грн. (двісті тридцять вісім тисяч вісімсот п'ятдесят сім гривень 00 копійок);

- автомобіль марки «КІА RIO», бежевого кольору, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_3, ринковою вартістю 98 936.00 грн. (дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот тридцять шість гривень 00 копійок);

Всього на суму 337 793.00 грн.(триста тридцять сім тисяч сімсот дев'яносто три гривні 00 копійок)

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 62 617 грн. (шістдесят дві тисячі шістсот сімнадцять гривень 00 копійок) та судові витрати в сумі 3654.00 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні 00 копійок).

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_4:

- 86/100 частин двокімнатної квартири АДРЕСА_3, вартістю 1467 263.00 грн. (один мільйон чотириста шістдесят сім тисяч двісті шістдесят три гривні 00 копійок), з яких 13/100 на суму 223 841.00 грн. (двісті двадцять три тисячі вісімсот сорок одна гривня 00 копійок) придбані як майно подружжя в період шлюбу, а 73/100 частин квартири придбані за особисті кошти відповідача.

- автомобіль марки «Toyota Rav 4», бежевого кольору, 2011 року випуск державний номер НОМЕР_1, вартістю 335 794.44 грн. (триста тридцять п'ять тисяч сімсот дев'яносто чотири гривні 44 копійки), з яких 157.824.00 грн. (сто п'ятдесят сім тисяч вісімсот двадцять чотири гривні 00 копійок) є спільними коштами подружжя;

меблі у вигляді кухонного комплекту, разом із мийкою, ручками та витяжками, вартістю 37 820 грн. (тридцять сім тисяч вісімсот двадцять гривень 00 копійок)

- холодильник марки «Bosch KGP-36320», вартістю 4 644 грн. (чотири тисячі шістсот сорок чотири гривні 00 копійок);

- морозильну камеру марки «Bosch GSN-36VL30», вартістю 10 599 грн. (десять тисяч п'ятсот дев'яносто дев'ять гривень 00 копійок)

- телевізор марки «LG 47 LM 960V», вартістю 16 300 грн. (шістнадцять тисяч триста гривень 00 копійок);

- електроплита марки «Bosch » вартістю 3000 грн. (три тисячі гривень 00 копійок);

- мікрохвильова піч марки «Samsung», вартістю 2000 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок);

- телевізор марки «LG», вартістю 7000 грн. (сім тисяч гривень 00 копійок);

А всього спільного майна подружжя на загальну суму 400 411.00 грн. (чотириста тисяч чотириста одинадцять гривень 00 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна відмовити.

В апеляційній скарзі позивач та її представник просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким уточнені вимоги позивача ОСОБА_3 задовольнити повністю.

В скарзі посилались на неповне з'ясування судом обставин справи, на недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, та на невірну оцінку доказів.

Так, суд на підтвердження доводів про придбання спірної квартири частково за особисті кошти відповідача прийняв не належні та недопустимі докази, з яких не вбачається, за скільки відповідач відчужив своє власне майно, а також доказів, що саме за ці кошти придбавалась спірна квартира. При цьому суд в якості доказу відчуження особистої квартири відповідача прийняв попередній договір, який в разі не укладення основного договору не є доказом відчуження майна відповідача, крім того він є нікчемний так як нотаріально не посвідчений. Факт продажу відповідачем його квартири АДРЕСА_1 за 32 000 грн. 10 липня 1998 року є недоведеним, як і недоведений факт вкладення відповідачем коштів на придбання спірної квартири.

Суд не врахував, що матеріали справи не містять належних доказів про відчуження спільного автомобіля «Сузукі гранд Вітара», а також суд не врахував, що позивач не давала дозволу на його відчуження, а тому посилання позивача, що автомобіль «Тойота» був придбаний за кошти виручені від реалізації автомобіля «Сузукі» є недоведеними.

Також недоведеним є висновок суду про придбання відповідачем човна та двигуна за особисті кошти відповідача виручені від реалізації квартири по вул. Сім'ї Сосніних. Таким чином з урахуванням недоведеності відповідачем факту придбання спільного майна за особисті кошти, та відчуження одного з автомобілів в період існування спору без згоди дружини, майно між сторонами має бути поділено у відповідності з уточненими вимогами позивача.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник доводи скарги підтримали.

Представник відповідача частково доводи скарги визнала, в частині поділу автомобіля «Тойота» та човна .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ст. ст. 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Задовольняючи позов частково, суд вважав встановленими такі обставини.

Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з січня 1997 року, в якому у сторін народилась дочка ОСОБА_6, 1997 року народження.

За час шлюбу сторони придбали за спільні кошти таке майно: 27/100 частин квартири, вартістю 462 699,00 грн., частково автомобіль «Тойота» в сумі 157 824 грен. та автомобіль КІА, вартістю 98 936 грн. , а також меблі та побутову техніку, які зазначені в рішенні суду.

Інша частина майна була придбана за особисті кошти відповідача.

Колегія суддів, з таким висновком повністю погодитись не може, оскільки вказані обставини, які суд вважав встановленими є недоведеними в частині суми особистих коштів, які були вкладені в придбання автомобіля «Тойота», а також в частині човна та двигуна до нього.

Так суд, вважав встановленим, що автомобіль «Тойота», який коштує 335 794, 44 коп., був придбаний за спільні кошти подружжя 157 824 грн., а решта коштів були особистою власністю відповідача.

Разом з тим, в матеріалах справи є належні та допустимі докази про те, що особистих коштів відповідача в придбання автомобіля було витрачено лише 99 395 грн. 15 коп.

При цьому суд приймає доводи відповідача про те, що після продажу ним квартири АДРЕСА_2, він відкрив грошовий рахунок на який були внесені кошти в сумі 22 000 доларів США, які він частково зняв і перерахував за автомобіль «Сузукі». Після продажу вказаного автомобіля 29 жовтня 2011 року ОСОБА_7, від якого він отримав 19 000 доларів, він в той же день придбав автомобіль «Тойота».

Вказані доводи підтверджуються письмовими в справі доказами , показами свідків та не заперечувались позивачкою, яка визнавала, що на придбання спірного майна використовувались особисті кошти відповідача, які він отримав від реалізації свого особистого майна, проте вона не погоджувалась з розрахунками відповідача, оскілки в їх сім'ї коштами завжди розпоряджався відповідач, а вона достовірно не знала за які кошти яке майно придбавалось.

Колегія суддів вважає за можливе прийняти розрахунок відповідача, наданий апеляційному суду з приводу коштів, які вносились в придбання автомобіля «Тойота».

Позивачка на спростування вказаного розрахунку, своїх розрахунків не навела, а її посилання на те, що автомобіль «Сузукі» також є спільним майном, так як був переоформлений на нового власника лише під час розгляду даної справи, колегія суддів не приймає, так як в судовому засіданні апеляційного суду позивачка не заперечувала, що автомобіль «Сузукі», був ще в 2011 році по довіреності переданий їх спільному знайомому і вибув з користування їх сім'ї. Не заперечувала вона також, що передача автомобіля була не безоплатною . Вартість яку відповідач в даній справі отримав в 2011 році в момент передачі автомобіля по дорученню підтверджена розписками та поясненнями відповідача та свідків. З урахуванням того, що автомобіль «Тойота» придбавався за часом одночасно з передачею автомобіля «Сузукі» ОСОБА_8, суд приходить до висновку, що частково автомобіль «Тойота» придбаний за особисті кошти відповідача на суму 99395 грн. 15 коп.

Та обставина, що новий власник автомобіля зняв з обліку і переоформив його в органах ДАІ на себе лише під час розгляду даної справи не спростовує ту обставину, що кошти за вказаний автомобіль були передані в 2011 році в той момент, коли був придбаний сторонами спірний автомобіль «Тойота».

При цьому слід зазначити, що в 2011 році позивачу було достовірно відомо, що їх автомобіль переданий у володіння іншої особи, а тому відсутні підстави вважати, що відчуження вказаного автомобіля було здійснено без згоди позивача по справі.

Оскільки човен та двигуна, по часу придбавались не в період відчуження особистого майна відповідача, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що вони придбані лише за особисті кошти останнього. Належних та достовірних доказів з приводу придбання вказаного майна за особисті кошти відповідача матеріали справи не містять.

З приводу визнання судом права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 лише на 27/100 частин, колегія суддів з урахуванням наявних в справі письмових доказів, вважає що вказані обставини, які суд вважав встановленими є доведеними, висновки суду в цій частині відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.

Доводи позивача про те, що за кожним з подружжя необхідно визнати право по Ѕ частині квартири не ґрунтуються на законі. З огляду на те, що судом було встановлено, що в придбання вказаної квартири були вкладені особисті кошти відповідача, які останній отримав при відчуженні квартири, яка належала йому на праві особистої власності № 10 в будинку 25 по вул. А Головка в м. Києві. За часом, відчуження вказаної квартири, співпадає з внесенням коштів за нову квартиру. Суд вірно встановив, що 73/100 частин спірної квартири придбані за особисті кошти відповідача.

Доводи позивача про неналежність доказів з цього приводу колегія суддів не приймає, так як в апеляційному суді позивачка визнала, що відповідач продав свою особисту квартиру та вносив кошти в придбання спірної квартири. Проте їй точно не відомо, яка це була сума і на її думку все повинно ділитись по рівну.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майн набуте нею, ним за час шлюбу. Але за кошти, які належали їй(йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна. Кошти. За які майно було набуте.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатись об'єктом спільної сумісної власності подружжя. А є особистою приватною власністю того з подружжя. За особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року в справі № 6-801цс16, та в інших постановах ВСУ.

Враховуючи вказані норми права, а також наявні в справі письмові докази по справі, пояснення сторін з приводу джерел набуття права власності майна, колегія суддів встановила, що сторони по справі за спільні кошти набули наступне майно:

27/100 частин квартири - 462 699.00 грн.

Автомобіль «Тойота» - 236 399, 28 грн.

Човен з двигуном - 41 475 грн.

Автомобіль КІА - 98 936 грн.

Меблі та техніка вказані в позові та рішенні суду на загальну суму 81 363 грн., а всього на суму 920 772 грн. 28 коп.

Колегія суддів повністю погоджується з тим розподілом майна, який суд провів в натурі. Та не приймає доводи позивача, що їй повинно бути виділено 2 автомобілі, а відповідачу автомобіль «Сузукі», так як останній автомобіль був відчужений ще в період шлюбу. Позивачка визнала вказану обставину. Та обставина, що переоформлений автомобіль на нового власника був під час розгляду даної справи не свідчить про те, що на момент поділу майна автомобіль «Сузукі» належить сторонам, а тому він не може бути предметом поділу. Суд вважає справедливим рішення в частині виділення кожному з сторін по одному автомобілю, якими вони фактично користуються.

Так як суд, позивачці виділив спільного майна на суму 337 793 грн., а також з врахуванням пояснень позивача , яка не заперечувала, щоб меблі, техніка, човен та двигун були виділені відповідачу, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню грошова компенсація в сумі 122 593 грн. 14 коп., (460 386,14 (вартість половини всього спільного майна) - 337 793 = 122 593 грн. 14 коп.), а не 62 617 грн., які були визначені судом першої інстанції.

Рішення суду в частині визначення розміру грошової компенсації, підлягає зміні з урахуванням того, що суд не вірно визначив частку спільних коштів, витрачених на придбання автомобіля «Тойота» та безпідставно визнав особистим майном човен та двигун.

В іншій частині рішення суду першої інстанції , відповідає вимогам закону, та встановленим судом обставинам, а тому відповідно до ст. 308 ЦПК України має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року змінити в частині розміру стягнутої грошової компенсації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 122 593, 14 грн. (сто двадцять дві тисячі п'ятсот дев'яносто три грн.)

В іншій частині позовних вимог рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: