У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В.,Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 7 червня 2013 року нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за рахунок нерухомого майна - нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, який є майновим поручителем ОСОБА_8 за його кредитними зобов'язання за кредитним договором, укладеним останнім із закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»).

Після уточнення своїх позовних вимог позивач просив визнати недійсним виконавчий напис від 7 червня 2013 року, оскільки нотаріусу не було надано документів, які підтверджують безспірність вимог стягувача, та з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 7 червня 2013 року.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_9 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 20 листопада 2006 року укладено кредитний договір між ОСОБА_8 та ЗАТ «ОТП Банк», згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_8 кошти в сумі 200 000 доларів США зі сплатою 5,5 % річних на строк до 20 листопада 2013 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_8 взятих зобов'язань за кредитним договором 21 листопада 2006 року між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення, загальною площею 534,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Право вимоги за зазначеним договором іпотеки було придбано ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором про відступлення прав вимоги від 12 листопада 2010 року.

13 квітня 2013 року було надіслано досудові вимоги від 8 квітня 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про дострокове виконання боргових зобов'язань (а. с. 31, 33).

Строк платежу за вищезазначеним договором іпотеки настав 13 травня 2013 року.

7 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М вчинено виконавчий напис (а. с. 7), яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення, загальною площею 534,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,що належить на праві владності ОСОБА_6, за рахунок чого задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у такому розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 14 7003,92 дол. США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 26 715,98 дол. США; витрати, пов'язані із вчинення виконавчого напису, - 1 700 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий напис нотаріуса № 1472, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 7 червня 2013 року, є недійсним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням норм для здійснення даного виду нотаріальних дій.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з дотриманням глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України на підставі наданих банком документів про безспірність заборгованості.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів), передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вищезазначені норми права та роз'яснення не врахував, при цьому у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК Україниналежним чином доводів та заперечень сторін не перевірив, не з'ясував фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, зокрема, чи була ця заборгованість безспірною, а отже, чи вчинено виконавчий напис із дотриманням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Переліку документів.

Так, апеляційний суд залишив поза увагою доводи позивача про те, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом на підставі вимоги, яка не є безспірною, оскільки 25 квітня 2013 року, тобто до вчинення виконавчого напису, ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Таким чином, судом не перевірено належним чином обставин справи про відкриття провадження у справі за вказаною позовною заявою, а отже, висновок апеляційного суду про безспірність заборгованості є передчасним.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак