Справа № 184/1476/16-ц
Номер провадження 2/184/548/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайлової Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про захист честі та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просить суд визнати, що поширені ОСОБА_2 відомості, викладені у позовній заяві "про розірвання трудового договору, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з роботи та за період видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди" у реченнях "В кінці листопада 2008 року позивачці зателефонував СПД ОСОБА_1 і повідомив їй, що, коли вона повернеться до нього працювати продавцем, то він віддасть їй борг по заробітній платі за 2005-2006 роки в сумі 30625,00 грн. та в цей раз її не буде дурити та буде сплачувати заробітну плату постійно", а також "Відповідач позбавив позивачку гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя", не відповідають дійсності та шкодить діловій репутації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та принижують його честь; стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 1929,21 грн..

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та просить суд в їх задоволенні відмовити, оскільки вона не поширювала відносно ОСОБА_1 будь якої недостовірної інформації та такої, що не відповідає дійсності.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просить суд відмовити у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1І.), в якому позивачка ставила питання про розірвання з 01 серпня 2015 року трудового договору № 8 від 13 листопада 2008 року на підставі ч. 4 ст. 36 КЗпП України, укладеного між нею та відповідачем; стягнення з СПД ОСОБА_1 на її користь заробітної плати за час затримки її виплати з 12 квітня 2005 року до 26 січня 2006 року в сумі 27625,00 грн., з 13 листопада 2008 року по 01 серпня 2015 року в сумі 312330,00 грн., що разом складає 339 955,00 грн.; компенсації за невикористану відпустку за період 12 квітня 2005 року по 26 січня 2006 року в сумі 3000,00 грн., з 13 листопада 2008 року по 01 серпня 2015 року в сумі 27000,00 грн., а всього в сумі 30000,00 грн.; а також завданої незаконним звільненням моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; та зобов'язання СПД ОСОБА_1 видати їй належним чином оформлений розірваний трудовий договір №8 та трудову книжку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 12 квітня 2005 року між нею та відповідачем укладено безстроковий трудовий договір, зареєстрований у Орджонікідзевському міському центрі зайнятості цією ж датою за № 2052, про її працевлаштування на посаду продавця магазину продуктових товарів. У зв'язку із невиплатою відповідачем заробітної плати позивач з 26 січня 2006 року не виходила на роботу. Згодом 13 листопада 2008 року між нею та відповідачем укладено безстроковий трудовий договір, зареєстрований у Орджонікідзевському міському центрі зайнятості цією ж датою за № 8, про її працевлаштування на посаду продавця магазину продуктових товарів. Оскільки відповідач заробітну плату за відпрацьований час позивачу так і не виплатив та знову почав затримувати заробітну плату, позивач 27 липня 2015 року звернулась до нього із письмовою заявою про звільнення з проханням про проведення повного розрахунку за роботу та за невикористані відпустки за період з 13 листопада 2008 року по 01 серпня 2015 року, на що отримала відмову відповідача. 27 липня 2015 року поштою рекомендованим листом направила на адресу відповідача заяву про її звільнення у зв'язку із переїздом на нове місце проживання, але до теперішнього часу СПД ОСОБА_1 не надав їй трудову книжку, належним чином припинений трудовий договір №8 та не здійснив з нею повного розрахунку за виконану роботу та за невикористані відпустки.

За правилами ст. ст. 297, 299 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи один и і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під гідністю можливо розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею удових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Згідно ст.47 Закону України «Про інформацію» під поширенням відомостей розуміється повідомлення у публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року по справі №184/1828/15-ц Номер провадження 2/184/639/15 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Апеляційний суд Дніпропетровської області відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та Ухвалою від 02 березня 2016 року залишив вказане рішення без змін. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відповідно до вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України, Ухвалою від 27 квітня 2016 року залишила без змін Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2016 року.

Звертаючись до суду, у своїй позовній заяві "про розірвання трудового договору, стягнення заробітної плати за час затримки її виплати, компенсації за невикористану відпустку; моральної шкоди та зобов'язання видати трудову книжку", позивач по справі №184/1828/15-ц ОСОБА_2 поширила відомості, що «В кінці листопада 2008 року позивачці зателефонував СПД ОСОБА_1 і повідомив їй, що, коли вона повернеться до нього працювати продавцем, то він віддасть їй борг по заробітній платі за 2005-2006 роки в сумі 30 625,00 грн. та в цей раз її не буде дурити та буде сплачувати заробітну плату постійно», а також що «Відповідач позбавив позивачку гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя».

Ці відомості є недостовірними і такими, що порочать мою честь і ділову репутацію, тобто ці відомості є інформацією, яка порушує мої особисті немайнові права.

При ухваленні рішення по справі №184/1828/15-ц за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1, зазначена у позовній заяві вищевказана інформація не була доказом у справі і не оцінювалась судом при ухваленні рішення.

Позивач вважає, що вказана поширена інформація відноситься до такої, що порочить ділову репутацію його, як суб'єкта господарювання, фізичної особи-підприємця, оскільки принижує його перед громадськістю з точки зору додержання загально визначених правил життєвої поведінки, моралі та тягне за собою зниження його авторитету як суб'єкта суспільних відносин перед іншими суб'єктами господарювання, державними органами та громадянами, оскільки є твердженням про конкретні факти, які звинувачують мене у не виконанні трудових, службових обов'язків, трудового законодавства, зокрема, у невиконанні Закону України "Про оплату праці" в частині обов'язку виплачувати працівникам заробітну плату за виконану роботу, а також порочить його честь, оскільки принижує його перед громадськістю з точки зору відповідності його діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Відповідно до ст. 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Згідно ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Позивач вважає, що поширена інформація має негативний характер, оскільки принижує його честь і ділову репутацію в громадській думці з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі, ганьбить його, оскільки спонукає до засуджуючого ставлення до нього, як до особи, яка вчинила неправомірні дії.

Згідно положень ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що також знайшло своє відображення в п.1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, у п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципі 36 Звід принципів захисту всіх осіб, що піддаються затриманню або ув'язненню в будь-який формі, - презумпцію невинуватості.

Згідно зі ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

В ч. 1 ст. 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відтак, Законом визначений конкретний спосіб захисту у випадку приниження честі та гідності, а саме відшкодування моральної шкоди. Поширена інформація про те, що "В кінці листопада 2008 року позивачці зателефонував СПД ОСОБА_1 і повідомив їй, що, коли вона повернеться до нього працювати продавцем, то він віддасть їй борг по заробітній платі за 2005-2006 роки в сумі 30 625,00 грн. та в цей раз її не буде дурити та буде сплачувати заробітну плату постійно", а також інформація що "Відповідач позбавив позивачку гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя", - не є оціночною, оскільки викладена у формі фактичних тверджень, бо у ній стверджується про конкретні факти, які звинувачують позивача, як роботодавця, у протиправній поведінці, що дає підстави для спростування такої інформації. За своїм змістом вказана інформація має негативний та образливий характер, бо в ній зазначається про недотримання ФОП ОСОБА_1 вимог чинного трудового законодавства, що принижує ділову репутацію позивача.

У результаті поширення недостовірної інформації про позивача, у якій він звинувачується ОСОБА_2 у вчиненні протиправної та незаконної поведінки з наведенням конкретних фактів, позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 30 000 грн.

З доводами позивача, викладеними ним в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитися не може, оскільки вони не відповідають дійсності та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, суперечать вимогам цивільного законодавства України і не основуються на нормах матеріального права, доводи позивача спростовуються стабільними доводами та поясненнями відповідача та її представника, наданими сторонами письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності, виходячи з наступного.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки економічного добробуту та прав людини.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під гідністю можливо розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею удових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, всі перелічені обставини є предметом доказування в судовому процесі, тому судом надано оцінку словам та словосполученням у зазначеній фразі, які позивач вважає недостовірними, негативними і такими, що порочать його честь та ділову репутацію з точки зору роз'яснень Пленуму Верховного Суду України.

Пунктом 17 вказаної Постанови Пленуму ВСУ роз'яснено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок показань свідків, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена у них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

В силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. При цьому, відповідно до ст. 8 Конституції України, норми останньої є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 2 закону України «Про інформацію», одними з основних принципів інформаційних відносин є, зокрема: гарантованість права на інформацію, відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією, свобода вираження поглядів і переконань, правомірність одержання, використання, поширення, зберігання і захисту інформації. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 5 закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

На підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Під «висловлюваннями, які не містять фактичних даних» розуміються такі висловлювання, в яких відсутні посилання на конкретні дати, номери, цифри, місця подій та самі події.

Такий вид оціночного судження як «критика» не має свого визначення у законодавстві. У такому випадку слід звернутися до Нового тлумачного словника української мови (1998 р. в., укладачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, рекомендовано Міністерством освіти України для студентів вищих та середніх навчальних закладів), згідно якого термін «критика» визначається як коментар та аналіз. Це й же словник термін «коментар» розуміє як пояснення, тлумачення до якого-небудь тексту, подій, явищ, а термін «аналіз» - як розгляд чого-небудь. Щодо терміну «оцінка дій» слід зазначити, що в законодавстві також відсутнє визначення поняття «оцінка дій». Поряд з цим, наведений вище словник термін «оцінювати» визначає як складати уявлення, робити висновок про кого-, що-небудь. Тобто, «оцінкою дій» є складання уявлення або надання висновку щодо дії певної особи або речі.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Крім того, висловлювання позивача містять мовно-стилістичні засоби, які не містять негативної інформації, висловлену у брутальній, принизливій, неетичній формі, не містить інформації про порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття.

Таким чином, суд не має достатніх підстав для визнання інформації недостовірною або негативною чи такою, що є фактичним твердженням.

Інформація, яка містить оціночні судження, виходячи з роз'яснень Верховного Суду України, не підлягає визнанню достовірною або недостовірною.

Фрази, які вимагає визнати недостовірними позивач відповідач, є критичним коментарем, що був здійснений внаслідок оцінки та аналізу певних дій, а відтак - оціночним судженням.

Поширення будь-якої інформації, що порушує особисті немайнові права позивача та відповідача, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам сторін по справі, або перешкоджає їм повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом не встановлено.

В силу ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд вважає, що доводи відповідача ОСОБА_2, викладені нею в позовній заяві по цивільній справі № 184/1828/15-ц спрямовані не на вчинення дій, що порочать честь та ділову репутацію один одного, а це є способом захисту своїх законних прав та інтересів, які передбачені законом в процесі розгляду цивільних справ, що було доведено відповідачем та її представником в судовому засіданні.

Враховуючі те, що підстав для визнання зазначеної позивачем інформації такою, що не відповідає дійсності не має, у суду не має законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача і в частині відшкодування нібито заподіяної йому моральної шкоди та судових витрат.

Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями відповідача та її представника, наданим ними письмовими належними та допустимими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про захист честі та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди».

Керуючись законом України «Про інформацію», ст. ст. 3, 28, 55 Конституції України, ст. ст. 16, 23, 200, 270, 275, 277, 297, 299, 302, 1167 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 211 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про захист честі та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_6