АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 211/6503/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1005/К/16 Ткаченко С.В.
Категорія № 54 (1) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Братіщевої Л.А.,
суддів: Грищенко Н.М., Митрофанової Л.В.,
секретар: Євтодій К.С.
за участю: представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Зеркіна Артура Сергійовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИЛА:
В жовтні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який неодноразово уточнював та в обґрунтування зазначив, що 09 вересня 2014 року він був прийнятий на роботу до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» помічником машиніста тепловоза локомотивної служби дільниці з вивезення гранульованого шлаку управління залізничного транспорту гірничого департаменту.
У квітні 2015 року йому за місцем роботи було вручено повістку про виклик до військкомату, прибувши куди він дізнався, що його призивають на строкову службу. У відділі кадрів підприємства відповідача йому сказали, що якщо він не напише заяву про звільнення за власним бажанням, його буде звільнено за прогул, а тому він написав відповідну заяву про звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України і 16 квітня 2015 року, згідно розпорядження № 786 від 17 квітня 2015 року його було звільнено з ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг» у зв`язку з призовом в Збройні Сили України.

Однак, прибувши на місце дислокації військової частини,він дізнався, що роботодавці інших військовослужбовців не припинили з ними трудових відносин та їм виплачується середній заробіток, а тому, отримавши у жовтні 2015 року відпуску, він звернувся до відповідача з заявою про поновлення на роботі, однак отримав відмову.

На даний час він перебуває у вимушеному прогулі, кількість днів якого з 17.04.2015 року по 16.03.2016 року становить 299 днів, а тому вважає, що за цей час підприємство відповідача повинно виплатити йому втрачений середній заробіток у розмірі 62195,56 грн.

Просив визнати незаконним та скасувати розпорядження № 786 від 17.04.2015 року про звільнення його з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у зв`язку з призовом в Збройні Сили України, поновити його на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 62195,56 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2016 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «АселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Визнано незаконним та скасовано розпорядження № 786 від 17.04.2015 року про звільнення з підприємства у зв`язку з призовом в Збройні сили України.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді помічника машиніста тепловоза локомотивної служби дільниці вивезення гранульованого шлаку управління залізничного транспорту гірничого департаменту.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 62195 грн. 56 коп.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1173 грн. 15 коп.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді помічника машиніста тепловоза локомотивної служби дільниці вивезення гранульованого шлаку управління залізничного транспорту гірничого департаменту та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Так, вважають, що судом не враховано, що станом на 16.04.2015 року законодавство України про працю чітко встановлювало таку правову підставу для звільнення працівника (розірвання трудового контракту), як призов або вступ працівника або власника-фізичної особи на військову службу, тобто на строкову військову службу, або на військову службу за контрактом. Зазначає, що відповідно до повістки військкомату, позивач ОСОБА_1 згідно Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» був зарахований в команду Збройних сил України на строкову службу, а крім того, позивачем особисто було написано заяву про звільнення із посади у зв`язку із призовом до Збройних сил України на строкову службу.
Тому, на думку відповідача, оскільки ОСОБА_1 було призвано саме на строкову службу, а не на військову службу за призовом під час мобілізації, його звільнення було здійснено з належних та законних підстав, передбачених п. 3 ст. 36 КЗпЗ України (у редакції станом на 16.04.2015 року), що суд першої інстанції залишив поза увагою та застосував норми матеріального права, а саме Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 11.06.2015 року, котрі не діяли на час виникнення спірних правовідносин, оскільки позивача було звільнено 16.04.2015 року.
Також вважають помилковим посилання суду на те, що призов позивача на військову службу був нібито здійснений під час мобілізації, яка проводилась на території України згідно з Указом Президента України від 14.01.2015 року, оскільки вважають, що ОСОБА_1 був призваний саме на строкову службу, то можливо стверджувати, що призов позивача на військову службу проводився не на підставі зазначеного Указу Президента України, а згідно з Указом Президента України від 17.02.2015 року «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», в якому також відсутні гарантії щодо збереження робочого місця та середнього заробітку за працівниками, які призиваються на строкову службу.
В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.
Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2014 року, відповідно до розпорядження № 649 від 08.09.2014 року, ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» помічником машиніста тепловоза локомотивної служби дільниці з вивезення гранульованого шлаку (а.с. 11, 26).

Відповідно до повістки військового комісару АДРЕСА_1 , позивача ОСОБА_5 було повідомлено про зарахування в команду № к-3050 відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та прибуття до військкомату для відправки в Збройні сили України на строкову військову службу (а.с. 28).

17 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до керівництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з заявою про звільнення у зв`язку з призовом до Збройних сил України на строкову військову службу з 16.04.2015 року (а.с. 27).

Розпорядженням № 786 від 17.04.2015 року позивач був звільнений з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 16 квітня 2015 року на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із призовом до Збройних сил України (а.с. 11, 29).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності, обґрунтованості позовних вимог та прийшов до висновку, що позивача було звільнено із порушенням вимог КЗпП України.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України (в редакції на 16.04.2015 року дату звільнення позивача), підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
Статтею 119 КЗпП України (в редакції на 16.04.2015 року) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
Згідно ч. 3 даної статті, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України
Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 1 ч. 2 даної статті викладений наступним чином: «за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання».
Як вбачається з листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01.10.2015 року, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України (а.с. 49).
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, оскільки на час звільнення ОСОБА_1 16 квітня 2015 року, в Україні, згідно Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 діяв особливий стан, на нього поширювались вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки ОСОБА_1 було призвано саме на строкову службу, а не на військову службу за призовом під час мобілізації, його звільнення було здійснено з належних та законних підстав, передбачених п. 3 ст. 36 КЗпЗ України (у редакції станом на 16.04.2015 року), а також посилання на те, що судом було застосовано Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 11.06.2015 року, котрі не діяли на час виникнення спірних правовідносин, оскільки позивача було звільнено 16.04.2015 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року, набрав чинності саме 08 лютого 2015 року, тобто до звільнення ОСОБА_1 з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та даним Законом передбачено, що за громадянами України, які призвані в тому числі на строкову військову службу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада) та середній заробіток на підприємстві.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 811 від 04.11.2015 року, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» та встановлено, що дія цієї постанови поширюється на громадян України, які починаючи з 11 червня 2015 р. були призвані на строкову військову службу, а також призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до законодавства України, з 08.02.2015 року категорії громадян, призваних на строкову військову службу на особливий період, середній заробіток на підприємстві зберігався на загальних підставах, а, починаючи з 11.06.2015 року підприємствам, установам та організаціям здійснюється компенсація заробітку за рахунок державного бюджету, а тому, оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпП країни, з відповідача на його користь підлягає стягненню також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.05.2015 року по 16.03.2016 року в розмірі 62195,56 грн., розрахунок якого колегія вважає вірним.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 був призваний саме на строкову службу та можливо стверджувати, що призов позивача на військову проводився не на підставі зазначеного Указу Президента України, а згідно з Указом Президента України від 17.02.2015 року «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», в якому також відсутні гарантії щодо збереження робочого місця та середнього заробітку за працівниками, які призиваються на строкову службу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це є лише припущенням відповідача.
Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

Л.В. Митрофанова