АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22ц-791/1379/2016 р. Головуючий в І інстанції Заславець Н.В.
Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року травня місяця 16 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівБазіль Л.В.
Прокопчук Л.П.
за участі секретаряПрушинської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання правочину недійсним і стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015р. ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.11.2015 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу №002981, відповідно до якоготовариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі ТОВ «ЛК «Еталон», лізингова компанія) зобов'язалось придбати у свою власність та передати йому у користування трактор МТЗ -892, вартістю 14655,17 доларів США, що еквівалентно на дату укладання договору 340 000 грн. Позивач перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ «ЛК «Еталон» грошові кошти в сумі 80 000 грн., а згодом дізнався із засобів масової інформації про недобросовісну та нечесну підприємницьку діяльність відповідача. Його звернення з вимогою про повернення сплачених коштів залишено відповідачем без задоволення. Вважає, що вказаний договір містить несправедливі умови, з нього вбачається істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Так, за умовами п.3.5 договору, відповідач не несе відповідальності перед позивачем за якість переданого товару, тоді як вибір продавця здійснює саме він, при цьому відомості про продавця як в договорі, так і в додатках до нього взагалі відсутні, а томуфактично всю відповідальність та всі ризики покладено на споживача (лізингоодержувача).

Також, договір не містить чіткого визначення підстав зміни розміру платежів, вартості предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом відповідача змінювати у односторонньому порядку ці умови договору, що надає право лише відповідачу збільшувати розмір платежів та вартість предмета договору, як це встановлено у пунктах п.5.4; 8.3; 8.8; 8.13.

У додатку 1 до договору передбачено, що вартість предмета лізингу становить 340 000 грн., відсоток платежів - 50 %, щомісячний платіж становить 14166, 67 грн., комісійна винагорода лізингодавця за організаційні заходи - 10%, комісійна винагорода за передачу предмета лізингу - 3%.

За додатком 2 до договору вартість предмета лізингу становить 340 000 грн., авансовий платіж - 50 %, сума лізингу - 170 000 грн., викупна вартість 5100 грн., відсоткова ставка 12,5%, комісія -5 % та щомісячний платіж в сумі 4270, 78 грн., відвантаження після оплати - 180 200 грн.

Виконання зобов'язань за вказаним договором забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, про що зазначено у п.п.12.1, 12.2, 12.3, 12.8, 12.10, 12.12, при цьому ніяких санкцій у випадку порушення виконання умов договору лізингодавцем не передбачено. Тобто, всі обов'язки за даним договором несе лізингоодержувач.

Просив визнати недійсним зазначений правочин і стягнути з ТОВ «ЛК «Еталон» на його користь грошові кошти в розмірі 80000 грн.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ЛК «Еталон» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5відмовити.

У письмових запереченнях ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_5 посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги і просить її відхилити, рішення районного суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Підставою недійсності правочину, згідно ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2015р. між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу із додатками №1, №2 та №3 (а.с.7-15). В цей же день на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству авансовий платіж в розмірі 80 000 грн. (а.с.16-17).

За умовами п.1.1 та п.3.1 договору ТОВ «ЛК «Еталон» зобов'язався придбати у свою власність сільськогосподарський трактор МТЗ -892 та передати його на умовах фінансового лізингу у користування позивачу, який у свою чергу зобов'язався сплачувати періодичні лізингові платежі впродовж 12 місяців згідно графіку в розмірі 14 166, 67 грн. щомісяця (додаток №1 договору а.с.13).

Договір у п. 11.3 передбачав право ОСОБА_5 отримати трактор у власність за умови повної сплати ним вартості трактора та інших витрат.

Згідно пункту 5.1 договору трактор передається у користування позивача не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: авансового платежу в розмірі 50 відсотків вартості предмета лізингу, комісії за організацію і оформлення даного договору в розмірі 10 відсотків вартості предмета лізингу та комісії за передачу трактора в розмірі 3 відсотки від вартості предмета лізингу (додаток №1 договору а.с.13).

У разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає (пункт 5.4 договору).

Складові лізингового платежу встановлені згідно п.8.1 та 8.2 договору у додатках № 1, №2. (а.с.13-14).

Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі - «Комісія за Організацію»), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору та становить 10 відсотків від вартості предмету лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 50 відсотків вартості предмета лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору та становить 3 відсотки від вартості предмета лізингу.

Згідно з пунктом 8.2.3 договору позивач має сплачувати «другий лізинговий платіж», який відповідає кількості періодів лізингу, зазначених у додатку №2 цього договору, який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

Розмір лізингової плати може індексуватися залежно від конвертації гривні в іноземну валюту та від зміни ситуації на грошовому ринку.

Крім того, у разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а сплачені споживачем платежі не повертаються (пункт 8.13 договору).

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону № 1023-XII до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки та значно розширені права лізингодавця, зокрема виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача; у пунктах 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови договору не передбачають; договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що умови оскаржуваного договору є несправедливими і це є підставою для визнання його недійсним.

Доводи апелянта про те, що передбачені договором жорсткі умови застосовуються до лізингоодержувача лише у разі, якщо ним порушуються умови договору є суб'єктивною оцінкою апелянта та не відповідають дійсності.

Оскаржуваний договір покладає всі не прогнозовані економічні зміни та несприятливі ризики лише на лізингоодержувача.

Зокрема, договором передбачено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни (пункт 8.3 договору).

Крім того, за змістом пунктів 5.4, 8.3, 8.8, 8.13 договору розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися залежно від зміни законодавства, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачає.

Апеляційний суд погоджується з тим висновком, що нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надає лише одному учаснику правовідносин право збільшувати платежі та вартість у формально правильній поведінці і позбавляє іншого учасника можливості будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування правильного судового рішення.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 22березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис) О.М. Полікарпова

Судді (два підписи) Л.В. Базіль

Л.П. Прокопчук

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 23 травня 2016 року

Ухвала набрала законної сили 16 травня 2016 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання О.В. Прушинська