Справа №469/846/15-ц 24.05.2016 24.05.2016 24.05.2016
Провадження №22-ц/784/1237/16
Справа № 469/846/15-ц
Провадження № 22-ц/784/1237/16 Головуючий першої інстанції: Гапоненко Н.О.
Категорія: 23 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.

за участі представників: позивача - ОСОБА_2, відповідача - Андросюка І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Ім. КЛ. Петровського»

на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ім. КЛ. Петровського» про відшкодування збитків та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ім. КЛ. Петровського» (далі - ТОВ «Ім. КЛ. Петровського») про відшкодування збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що є власником земельних ділянок площею 6,4323 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (державний акт серії НОМЕР_2) та площею 2,3548 га, кадастровий номер НОМЕР_3 (державний акт серії НОМЕР_4), отриманих нею у спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_5

Після отримання нею державних актів на право власності на вказані земельні ділянки вона 22 листопада 2012 р. звернулась з заявою до відповідача про те, що вона як спадкоємець і власник земельних ділянок відмовляється від укладення нового договору оренди земельних ділянок, проте на початку 2013 р. довідалась, що зазначені земельні ділянки знаходяться в оренді у відповідача на підставі договорів оренди, укладених від її імені з відповідачем.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 21.01.2015 р. задоволено позов ОСОБА_4 до ТОВ «ім. КЛ. Петровського» та визнано недійсними договори оренди земельної ділянки від 28 грудня 2012 р., укладені між нею та ТОВ «Ім. КЛ. Петровського», а постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 р. зобов'язано державного реєстратора Березанського районного управління юстиції скасувати запис про державну реєстрацію вказаних договорів.

Посилаючись на те, що протягом 2013-2014 років вона була позбавлена можливості користуватися належними їй земельними ділянками, які перебували у користуванні відповідача: у 2013 році були засіяні соняшником, а у 2014 році - озимою пшеницею, відповідачем зібрано врожай, позивач просила стягнути з відповідача завдані їй матеріальні збитки у сумі 21 953 грн. 46 коп.

Крім того, посилаючись на те, що відповідач, підробивши договори оренди земельних ділянок та незаконно користуючись у 2013-2014 роках земельними ділянками, незважаючи на неодноразові звернення позивачки про їх повернення, завдав їй моральної шкоди, оскільки через неможливість використовувати земельну ділянку вона знаходилась у нервовій напрузі, часто хворіла, позивачка просила стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду у сумі 20 000 грн.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2015 р. позов ОСОБА_4 про відшкодування завданих збитків задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Ім. КЛ. Петровського» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданих збитків 12 611 грн. 26 коп.

У задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнути з відповідача на користь позивачки 139 грн. 94 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду та як на таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить його змінити, відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги і просить відмовити у задоволенні скарги, а заочне рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачка є спадкоємцем майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, зокрема, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 серпня 2010 р. позивачці 20 вересня 2012 р. видано два державні акти на право власності на земельні ділянки: площею 6,4323 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (державний акт серії НОМЕР_2) та 2,3548 га, кадастровий номер НОМЕР_3 (державний акт серії НОМЕР_4), які з 28 грудня 2012 р. по 2015 р. перебували у користуванні відповідача; зокрема, у 2013 р. відповідачем на вказаних ділянках вирощувався соняшник, в 2014 р. - озима пшениця.

За договором оренди землі від 28 грудня 2012 р., зареєстрованим у Березанському районному відділі Держкомзему 28 грудня 2012 р. за № 01161, ОСОБА_4 передала в оренду ТОВ "Ім. КЛ. Петровського" земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,43 га, яка знаходиться на території Кімівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, та має кадастровий номер НОМЕР_3, відповідно до державного акту серії НОМЕР_5 (т. 1 а.с.10-12).

За договором оренди землі від 28 грудня 2012 р., зареєстрованим у Березанському районному відділі Держкомзему 28 грудня 2012 р. за № 01165, ОСОБА_4 передала в оренду ТОВ "Ім. К.Л. Петровського" земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,35 га, яка знаходиться на території Кімівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, та має кадастровий номер НОМЕР_1, відповідно до державного акту серії НОМЕР_5 (т.1а.с.13-15).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 211 Земельного кодексу України, за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В силу п. «д» ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пунктах 12, 14, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при вилученні (викупі) сільськогосподарських угідь, лісових земель, чагарників для потреб, не пов'язаних із сільсько- чи лісогосподарським виробництвом, їх тимчасовому зайнятті для інших видів використання, встановленні обмежень щодо використання земельних ділянок, погіршенні якості грунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, приведенні сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан, неодержанні доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, відшкодування збитків згідно зі статтями 156, 157 ЗК здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу (в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими й іншими відходами та стічними водами).

У випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212, ЗК України, 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, які її заподіяли.

Розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. N 284.

Вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі.

Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки.

Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, викладених положень закону доказуванню підлягають: факт самовільного зайняття земельних ділянок позивачки та розмір вартості неодержаної нею сільськогосподарської продукції, обчисленої за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю.

Згідно з довідками Державної інспекції сільського господарства (т.1 а.с.46, 49, 52), повідомлення відповідача від 20 квітня 2015 р. (т. 1 а.с.45, 55), земельні ділянки площею 6,4323 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (державний акт серії НОМЕР_2) та площею 2,3548 га, кадастровий номер НОМЕР_3 (державний акт серії НОМЕР_4), належні позивачці, з 2012 р. по 2015 р. перебували в оренді ТОВ «Ім. КЛ. Петровського» на підставі договорів оренди землі від 28 грудня 2012 р., зареєстрованих у Березанському районному відділі Держкомзему за № 01165 та № 01161.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 21 січня 2015 р. визнано недійсними вище вказані договори оренди землі (т. 1 а.с.16-19).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2015 р. зобов'язано державного реєстратора Березанського районного управління юстиції скасувати запис про державну реєстрацію вказаних договорів оренди землі (а.с.20-23).

Актами обстеження земельних ділянок (т. 1 а.с.47-48) встановлено неправомірність використання відповідачем земельних ділянок позивачки.

Заявами від 22 листопада 2012 р., від 09 вересня 2013 р., від 11 вересня 2013 р. ОСОБА_4 повідомляла відповідача про відмову від укладання договору оренди та вимагала не проводити обробіток та повернути земельні ділянки.

Викладене підтверджує факт самовільного (без достатніх правових підстав) зайняття земельних ділянок, власником яких є позивачка, відповідачем протягом 2012-2015 років, внаслідок чого вона не могла використовувати вказані земельні ділянки та отримувати з них дохід.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на положеннях матеріального та процесуального закону, суперечать встановленим судом обставинам.

Так, посилання представника відповідача на правомірність використання спірних земельних ділянок продовж 2013-2014 років на підставі договорів оренди, укладених з ОСОБА_5 01 жовтня 2006 р. та з ОСОБА_4 від 28 грудня 2012 р., не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був обізнаний про розгляд справи у суді, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення повісток та заперечення, надані його представником (т. 1 а.с. 66-67).

Сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 131 ЦПК України).

Докази, подані з порушенням вимог, встановлених ч. 1 цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин (ч. 2 ст. 131 ЦПК України).

До ухвалення судом заочного рішення по справі відповідачем не надавався до суду договір оренди землі від 01 жовтня 2006 р. та у запереченнях на позов відсутні посилання на даний документ та його положення.

За такого надання представником відповідача після ухвалення рішення по суті спору разом із заявою про перегляд заочного рішення (т. 2 а.с. 21-22) нового доказу - договору оренди від 01 жовтня 2006 р. є порушенням наведених вище правил надання стороною доказів, що виключає можливість відповідача посилатися на даний доказ, який без поважних причин не був предметом дослідження суду першої інстанції.

Більш того, згідно наданої відповідачем копії договору оренди земельної ділянки від 01 жовтня 2006 р., укладеного ОСОБА_5 (орендодавець) та ТОВ «Ім. КЛ. Петровського» (орендар), його було укладено на 10 років, а в силу п. 40 сторони домовились, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Як встановлено судом, після переходу до позивачки права власності на спірні земельні ділянки вона відмовилась від продовження орендних відносин з відповідачем.

Подальші дії відповідача, яким було зареєстровано у 2012 р. нові договори оренди спірних земельних ділянок, укладених з новим власником землі, також свідчать про те, що з передбачених договором підстав він припинив свою дію, що усвідомлювалось ТОВ «Ім. КЛ. Петровського».

Стосовно договорів оренди від 28 грудня 2012 р., то їх недійсність встановлена рішенням Апеляційного суду Миколаївської області 21 січня 2015 р.

В силу ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі припинення договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

За такого не може вважатися правомірним користування земельними ділянками за недійсним договором оренди.

Комісією по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам, створеною відповідно до розпорядження голови Березанської районної державної адміністрації від 03 квітня 2015 р. № 67, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. № 963 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу» та постанови Кабінету Міністрів Укравїни від 19 квітня 1993 р. № 284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» визначено розмір збитків у виді неодержаного доходу (з урахуванням витрат на виробництво), який могла б отримати від земельної ділянки ОСОБА_4, і який вона не одержала внаслідок тимчасового зайняття земельної ділянки ТОВ «Ім. КЛ. Петровського» у розмірі 21953,46 грн. (у тому числі за 2013 рік 17371.76 грн., за 2014 рік 4581.70 грн.) (т. 1 а.с.24-26).

Посилання в апеляційній скарзі на неправомірність визначення розміру збитків комісією є безпідставними, оскільки акт про результати роботи комісії та розрахунок збитків складені відповідно до вимог зазначених вище нормативних актів, містять достатньо інформації про земельні ділянки, з приводу яких вони складені, що узгоджується з іншими матеріалами справи, а крім того відповідачем не надано доказів на спростування правильності розрахунку.

З урахуванням викладеного суд правильно вважав обґрунтованими позовні вимоги щодо відшкодування збитків, оскільки позивачем було доведено як сам факт самовільного зайняття належних їй земельних ділянок відповідачем, так й наявність збитків і їхній розмір.

При цьому суд врахував не лише розрахунок Комісії, але й суму, виплачену позивачці ТОВ «Ім. КЛ. Петровського» за оренду двох земельних ділянок та частково задовольнив позов про відшкодування збитків.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ім. КЛ. Петровського» відхилити, заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: