Справа № 442/7666/15 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/3118/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького районного суду Львівської області від 11 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання дітей до 1/6 частки від отримуваних доходів.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову - відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що після ухвалення рішення від 18.03.2014 року, яким визначено розмір стягуваних аліментів, у нього з"явилися ще двоє утриманців, а саме дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, від нового шлюбу та дружина ОСОБА_6, яка перебуває в декретній відпустці. Зазначає, що суд розглянув його позов поверхово та однобічно, із очевидною дискримінацією апелянта, як батька, за ознакою статі та за майновим станом, та фактично залишив без зміни обов"язок самостійно утримувати дітей, чим порушив вимоги ст. 141 СК України згідно якої обоє батьків повинні брати рівну участь в утриманні дітей. Однак відповідачка фактично звільнена від свого обов"язку утримувати дітей, а відсутність у неї доходів виправдовує потребою виховувати дітей. Також в обгрунтування своїх позовних вимог апелянт посилається на те, що його доходи складаються із суддівської винагороди, яка встановлена у такому розмірі, щоб забезпечити незалежність судді під час здійснення своїх повноважень, а тому відповідач не має жодного права на стягнення аліментів за рахунок суддівської винагороди понад визначені законом розміри матеріального забезпечення дітей. Крім цього, апелянт зазначає, що відповідач не надає повного звіту цільового використання аліментів, частину отримуваних аліментів заощаджує на банківському рахунку, тобто, не витрачає на поточні потреби дітей, що свідчить про надмірність сплачуваних аліментів. В разі виникнення інших матеріальних потреб, він готовий добровільно, за проханням самих дітей, надавати їм додаткову матеріальну допомогу і це буде стимулювати відповідача усунути наявні перешкоди у спілкуванні апелянта із дітьми. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження зміни, а саме, погіршення його майнового стану з часу ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, а посилання позивача на той факт, що у нього народилася донька, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 22 квітня 2015р. ) та на утриманні знаходиться дружина ОСОБА_6, до досягнення дитиною трьох років, не є підставами для зміни, а саме зменшення розміру аліментів, оскільки як вбачається із всіх видів доходу позивача, представленими суду як доказ по вищевказаній справі, з останнього стягуються аліменти в розмірі, який на даний час не перевищує 50% його доходу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов»язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них.

Згідно з роз»ясненнями п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв»язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров»я когось із них.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.03.2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, вирішено змінити розмір аліментів, визначений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28.05.2013р., та стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти на неповнолітніх дітей : доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги про зменшення розміру аліментів позивач мотивував тим, що у нього змінився сімейний стан, він створив нову сім»ю і у нього народилася донька, ОСОБА_5, яка проживає разом з ним і яку він утримує, крім цього він утримує дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, що на його думку є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, народилася донька, ОСОБА_5, його дружина, ОСОБА_6, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, перебуває на обліку в Новоукраїнському УПСЗН і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860.00 грн., термін призначення якої з 01.05.2015 року до 30.04.2018 року, дохід позивача за період з червня 2015 року до листопада 2015 року (включно) становить 91239.08 грн., в середньому 15206.51 грн. За цей період часу позивачем на користь відповідачки сплачено кошти на утримання дітей в розмірі 23309.00 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який з врахуванням розміру доходу позивача, який працює на посаді судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, прийшов до вірного висновку, що відповідачка потребує допомоги на утримання дітей у тому розмірі, який був визначений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.03.2014 року, а відповідач зобов»язаний таку допомогу надавати, та з врахуванням того, що матеріальний стан платника аліментів з часу ухвалення Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області рішення від 18.03.2014 року про стягнення аліментів, не погіршився, а відтак відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на утримання дітей, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У зв»язку зі збільшенням доходу, отримуваного позивачем, зміна сімейного стану, на думку колегії суддів, не впливає на погіршення його матеріального стану.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що погіршення матеріального стану ОСОБА_4, про що він зазначає у позовній заяві, та неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, визначеному рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.03.2014 року, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК не доведено належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищенаведене, рівність обов»язків батьків щодо матеріального утримання дитини, матеріальний стан позивача та відповідачки, з якою проживають діти і яка не працює, рівень прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який батьки повинні забезпечити дитині, колегія суддів погоджується судом першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на утримання дітей, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Оскільки аліменти - це кошти, спрямовані саме на утримання дитини, розмір яких повинен бути достатнім для цього, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, за встановлених судом першої інстанції обставин, діти сторін будуть захищеними та будуть отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і норами міжнародного законодавства, які наведено вище.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дрогобицького районного суду Львівської області від 11 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.