Номер провадження: 22-ц/785/901/16
Номер справи місцевого суду: 1507/2589/12
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
13.05.2016 року м. Одеса
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:
головуючого судді - Кравця Ю.І.,
суддів - Таварткіладзе О.М., Фальчука В.П.,
за участю секретаря судового засідання - Лопотана В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за заявою Відділу державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області (надалі Відділ ДВС) про встановлення способу і порядку виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_2, діючого в своїх інтересах і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, а також за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року,
25.09.2015 року представник відділу ДВС Болградського районного управління юстиції Одеської області звернувся до суду з вищевказаною заявою, якою він просить встановити спосіб примусового виконання виконавчих листів, виданих Болградським районним судом Одеської області 19.12.2004 року, а саме: дозволити реалізацію рухомого майна Mersedes-Benz 312D, 1999 року випуску, зеленого кольору, кузов НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований на ім'я чоловіка боржниці та співвласника ОСОБА_7 у якому згідно із рішенням Болградського районного суду Одеської області за боржником ОСОБА_8 визначена 1/2 частка майна, яка не була виділена в натурі (а.с.1-2). Також в судовому засіданні державний виконавець просив зобов'язати відповідний орган здійснити перереєстрацію цього транспортного засобу на ім'я боржниці ОСОБА_8 В обґрунтування заяви зазначав, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області перебувають виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9 коштів у сумі 586 126,97 гривен на підставі виконавчих листів № 1507/2589/12, виданих Болградським районним судом Одеської області. Зазначені вимоги боржницею ОСОБА_8 добровільно не виконуються на протязі 2013-2015 років. В порядку примусового виконання, державний виконавець встановив, що боржниця має майно у спільній власності з ОСОБА_7. У зв'язку з чим державний виконавець направив до Болградського районного суду подання про виділення частки майна. Ухвалою зазначеного суду від 05.11.2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 року, подання задоволено та визначено, що ОСОБА_8 належить 1/2 частка зазначеного транспортного засобу, який зареєстрований на ім'я ОСОБА_7. 21.08.2015 року за адресою фактичного проживання боржниці державним виконавцем було проведено опис названого вище транспортного засобу. В своїй заяві державний виконавець посилаючись на вимоги ст.ст.4, 5 ч.2 Закону України «Про виконавче провадження» стверджував, що за власною ініціативою він не вправі застосовувати певний спосіб або порядок виконання рішення. Тобто, звернути стягнення на належне на праві власності нерухоме майно боржниці, державний виконавець не в змозі, оскільки є рухоме майно, а саме 1/2 частка транспортного засобу Mersedes-Benz 312 D, на який в свою чергу не можливо звернути стягнення у зв'язку з тим, що законодавством не передбачено процедуру реалізації ? частини названого вище транспортного засобу не порушивши першочергового права заінтересованої особи ОСОБА_7 на придбання цієї частки належної ОСОБА_8, а також не представляється можливим виділення в натурі 1/2 частки транспортного засобу для проведення процедури реалізації. За викладених обставин, посилаючись на вимоги ст. 36 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець просив задовольнити його заяву.
Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 26 листопада 2015 року у задоволені заяви представника відділу ДВС Болградського районного управління юстиції Одеської області відмовлено.
Вважаючи ухвалу суду незаконною, ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушенням судом норм процесуального права просить ухвалу скасувати та прийняти нову, якою задовольнити заяву відділу ДВС Болградського районного управління юстиції Одеської області та встановити спосіб і порядок виконання рішення суду, дозволивши реалізацію зазначеного транспортного засобу.
Державний виконавець з ухвалою суду погодився та її не оскаржував.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2016 року, апеляційну скаргу відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Разом з тим, в ході розгляду даної цивільної справи апеляційним судом встановлено порушення закону, у зв'язку з чим у відповідності до ст. 211 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним постановити окрему ухвалу, якою звернути увагу керівництва ДВС на допущенні недоліки при виконанні рішення суду.
Так, примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Зокрема, відповідно до ст. 11 п.1 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Однак, звертаючись до суду із заявою про встановлення способу виконання рішення суду, державний виконавець не правильно застосував норми Закону України «Про виконавче провадження» та ЦК України, що призвело до затягування виконання рішення суду.
Так, главою 26 ЦК України визначається право спільної власності.
Відповідно до вимог ст. 356 ч.1 ЦПК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст.366 ЦК України).
Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.
Стаття 366 ЦК України передбачає звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності.
Так, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (ч.1).
У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.
У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку (ч.2).
Стаття 362 ЦК України визначає переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, яке має співвласник перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.
Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.
Окрім майна, зазначеного в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, згідно з додатком до цього Закону (стаття 56 ЦК України).
Транспортний засіб Mersedes-Benz 312 D - (про який йдеться у заяві державного виконавця) не підпадає під цей перелік майна, визначений Законом України «Про виконавче провадження».
Вказаний закон визначає дії, які слід вчинити державному виконавцю з метою виконання рішення суду, а саме арешт і вилучення майна боржника (ст.57).
Наступним етапом примусового виконання має бути визначення вартості майна, а саме:
Положеннями статті 58 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Ще 21 серпня 2015 року державним виконавцем здійснено опис і арешт транспортного засобу Mersedes-Benz 312 D, що підтверджується відповідним актом (а.с.75-76), однак станом на час звернення державного виконавця із заявою до суду, не проведено оцінку описаного майна, що перешкоджає у подальшому здійснити реалізацію цього майна.
Державний виконавець не взяв до уваги заяву боржниці ОСОБА_8, яка згодна сплатити вартість своєї 1/2 частки цього транспортного засобу, яку вона оцінила в 1 500 доларів США (а.с.74), оскільки необхідної оцінки цього майна до теперішнього часу державним виконавцем не здійснено, на що також вказує стягувач ОСОБА_6 в своїй заяві від 12.10.2015 року (а.с.77).
Посилання заявника на неможливість виконання рішення суду шляхом реалізації транспортного засобу, де лише 1/2 часка належить боржниці, а інша 1/2 частка належить її чоловікові з метою недопущення порушення його прав як власника, є безпідставними, оскільки стаття 362 ЦК України визначає переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, яке має співвласник перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.
Таким чином звернення державного виконавця про встановлення порядку виконання рішення суду, хоч і передбачено законом, разом з тим є зайвим та таким, що фактично спричинило затягування строку виконання рішення суду.
Отже всі вказані обставини та норми права, вказують на те, що у державного виконавця були всі можливості та законні інструменти для виконання рішення суду.
Проте, та обставина, що арештоване майно не було оцінено, не передано на реалізацію, не свідчать про своєчасне та в поновному обсязі вчинення державним виконавцем виконавчих дій, як того вимагає законодавство.
У зв'язку з вищевикладеним судова колегія вважає за необхідне відреагувати окремою ухвалою на адресу Головного територіального управління юстиції в Одеській області, для недопущення в подальшому вищевказаних порушень.
Керуючись ст. ст. 211, 320 ЦПК України, колегія суддів,
Про вжитті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню законодавства повідомити суд протягом одного місяця з дня отримання окремої ухвали.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

В.П.Фальчук