Справа № 459/3724/15 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/2948/16 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

за секретаря: Іванової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів -

в с т а н о в и л а :

оскаржуваним рішенням задоволено частково позов ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_3. на користь ОСОБА_2. неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 1800 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, просить його змінити в частині визначення розміру пені і стягнути пеню в сумі 8008,92 грн. Зазначає, що оскільки відповідач визнав позов в судовому засіданні, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України позов підлягає задоволенню. Посилається на те, що суд помилково застосував до спірних правовідносин ч. 2 ст. 196 СК України щодо зменшення розміру неустойки (пені). Вказує на те, що сам факт, що відповідач не працевлаштований, не може бути підставою для зменшення розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів і не може свідчити про його важке майнове становище. Крім того суд першої інстанції не врахував висновки, наведені у постанові Верховного Суду України по справі 6-94цс15 від 01.07.2015 р. та № 6-1477 від 03.02.2016 р. Крім того зазначає, що відповідач протягом 4 років не сплачує аліменти, а тому зменшення розміру неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів до 1800 грн. не узгоджується із завданнями пені, як способу забезпечення виконання зобов'язань зі сплати аліментів та не сприяє виконанню відповідачем зобов'язання по сплаті аліментів і не стимулює його до належної поведінки як платника аліментів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить достатніх підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21.12.2005 р. з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 19.11.2005 р. до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць..

Із розрахунку заборгованості по аліментах, складеного державним виконавцем ВДВС Радехівського районного управління юстиції убачається, що сума заборгованості ОСОБА_3 станом на 10.09.2015 р. складає 20182,61 грн. з урахуванням сплачених ним аліментів у розмірі 9600,07 грн. (а.с. 6).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач з лютого 2009 року по жовтень 2015 р. прострочив сплату аліментів, доказів щодо виникнення заборгованості з незалежних від нього причин не надав, а тому з відповідача підлягає стягненню пеня.

При цьому судом першої інстанції проведено розрахунок пені відповідно до висновків, вказаних у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. і її розмір становить 8008,92 грн.

Разом із тим, судом першої інстанції встановлено, що відповідач на час ухвалення рішення не працює, має на утриманні неповнолітнього сина від другого шлюбу, а також матір, яка є пенсіонеркою.

Відповідно до ст.. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Змінюючи розмір неустойки (пені), судом першої інстанції враховано матеріальний стан відповідача, його сімейний стан, і що на час ухвалення рішення відповідач не працює, що підтверджується із копії його трудової книжки, а тому зменшений розмір неустойки (пені) до 1800 грн. узгоджується із вимогами ч. 2 ст. 196 СК України.

Твердження апелянта про те, що відповідач визнав позов в судовому засіданні і відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України позов підлягає задоволенню суперечить журналу судового засідання, із якого убачається, що відповідач частково визнав позов і просив зменшити суму стягнення.

Доводи апелянта про те, що суд не врахував висновки, наведені у постановах Верховного Суду України по справі 6-94цс15 від 01.07.2015 р. та № 6-1477 від 03.02.2016 р., є невірними, оскільки судом проведено розрахунок неустойки (пені) на підставі цих висновків і зменшено розмір неустойки відповідно до вимог сімейного законодавства і роз'яснень Пленуму Верховного Суду України абз. 1 п. 22 постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків і тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: