У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кучеренко Наталія Петрівна, про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом, вимоги якого уточнювались у процесі розгляду справи, просили визнати недійсними: укладений 26 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК «ТАВРИКА» і товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДЕКС ФІНАНС», договір про відступлення права вимоги № 10/260215 за договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 11-08-КЛ від 1 лютого 2008 року, укладеним між Акціонерним банком «Таврика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полібудсервіс Плюс»; укладений

18 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «БАНК «ТАВРИКА» і Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДЕКС ФІНАНС», договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г.

1 лютого 2008 року за реєстровим № 313, укладеним між акціонерним банком «Таврика» і ОСОБА_9; укладений 26 лютого 2015 року між

ОСОБА_6 і Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДЕКС ФІНАНС», договір про відступлення права вимоги № 26/02/15 за договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 11-08-КЛ від 1 лютого

2008 року, укладеним між Акціонерним банком «Таврика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полібудсервіс Плюс»; укладений 18 березня

2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДЕКС ФІНАНС» і ОСОБА_6, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. 1 лютого 2008 року за реєстровим № 313, укладеним між акціонерним банком «Таврика» і ОСОБА_9 Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що оспорювані ним договори, укладені з порушенням вимог Закону.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року позовні вимоги про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 10/260215, укладений 26 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», за яким було відступлено право вимоги за договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 11-08-КЛ від 1 лютого 2008 року, що був укладений між Акціонерним банком «Банк «Таврика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полібудсервіс плюс».

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги, укладений

18 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», за яким було відступлено право вимоги за договором іпотеки, укладеним між Акціонерним банком «Банк «Таврика» та ОСОБА_9, та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. 1 лютого

2008 року за реєстровим № 313.

Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги № 26/02/15, укладений 26 лютого 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» і ОСОБА_6, за яким було відступлено право вимоги за договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 11-08-КЛ від 1 лютого 2008 року, що був укладений між Акціонерним банком «Банк «Таврика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Полібудсервіс плюс».

Визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги, укладений

18 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» і ОСОБА_6, за яким було відступлено право вимоги за договором іпотеки, укладеним між Акціонерним банком «Банк «Таврика» та

ОСОБА_9, та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. 1 лютого 2008 року за реєстровим № 313.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Крім цього, ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, звернувся із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи те, що підстави пропущення строку на касаційне оскарження судового рішення є поважними, вказана заява підлягає задоволенню, а процесуальний строк - поновленню.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року, апеляційний суд вірно керувались положеннями ч. 1 ст. 509, п. 1 ч. 1

ст. 512, ч. 1 ст. 516 ЦК України та враховував умови розділу 9 договору про відступлення права вимоги від 26 лютого 2015 року за договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 11-08-KJ1 від 1 лютого 2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», та договору від

18 березня 2015 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк «Таврика» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс»; п. 9.5 договору від 26 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_6 і Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» про відступлення права вимоги за договором про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії № 11-08-KJ1 від 1 лютого 2008 року, п. 3.6 договору від 18 березня 2015 року про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» і ОСОБА_6, та дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог про невідповідність оспорюваних договорів відступлення права вимоги положенням ст. 512, 516, 1083 ЦК України та про визнання їх недійсними через невідповідність їх вимогам закону.

Так, апеляційний суд вірно зазначав, що суд першої інстанції не врахував обставини справи та умови договорів, не звернув увагу на те, що при укладенні оспорюваних договорів про відступлення права вимоги сторони керувалися положеннями статей 512-519 ЦК України. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Разом із тим суд апеляційної інстанції, враховуючи положення статті 512 ЦК України, вірно вважав висновок суду першої інстанції про те, що уступка права вимоги мала бути не лише за кредитним договором та договорами іпотеки, а й за рішенням господарського суду, оскільки уступка права вимоги сторони у зобов'язанні, без заміни стягувача на стадії виконання судового рішення може призвести до подвійного стягнення за одним і тим же зобов'язанням, - помилковим. Так, апеляційний суд вказував, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору. А тому заміна кредитора у зобов'язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов'язання, яке передається, на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин і не впливає на правомірність цесії.

Враховуючи викладене, а також те, що задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, суд першої інстанції не перевірив доводи позивачів щодо порушення їх прав внаслідок укладення відповідачами оспорюваних правочинів та не обгунтував свої висновки в цій частині, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позову.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 рокуі доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Банк «Таврика», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КучеренкоНаталія Петрівна, про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна