АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/749/16 Доповідач - Шевчук Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - ОСОБА_1 М .

відповідачки - ОСОБА_2

представника органу опіки і піклування

Тернопільської міської ради - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки і піклування Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання йому можливості зустрічей зі сином до досягнення ним повноліття.

В обґрунтування вимог посилався на те, що з 02.11.1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час подружжя проживає окремо, син ОСОБА_5 проживає разом із матір'ю в м.Тернополі. Оскільки відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, просив суд надати йому можливості зустрічі із сином у наступні дні:

- один раз на два місяці з 10.00 год. першої суботи поточного місяця до 20.00 год. за нею неділі з можливістю відвідування дитиною місця його проживання в АДРЕСА_1 для передбаченого законом спілкування його батьків (бабусі та дідуся) з онуком, без присутності матері;

- щорічно, в серпні кожного поточного року, здійснювати виїзд з дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на відпочинок або оздоровлення в межах України на 10-15 днів, без присутності матері;

- встановити додаткові щорічні зустрічі з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, під час державних свят з можливістю виїзду по місцю його проживання в м. Житомир без присутності матері в період:

а) з 10.00 год. 30 грудня кожного поточного року до 20.00 07 січня наступного календарного року (новорічні та Різдвяні свята) щорічно;

б) з 10.00 год. 30 квітня до 20.00 год. 03 травня (травневі свята) кожного поточного року щорічно;

в) з 10.00 год. 26 червня до 20.00 год. 29 червня (день Конституції України) кожного поточного року щорічно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 червня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано відповідачку ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надано ОСОБА_1 можливість зустрічей з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у наступні дні:

- два рази на місяць кожної другої суботи та четвертої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год.00 хв., за попереднім погодженням часу та місця побачення із сином ОСОБА_5 та матір'ю ОСОБА_2 та з врахуванням бажання дитини.

Перші шість місяців зустрічей батька із сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 проводити у присутності матері ОСОБА_2.

За бажанням сина ОСОБА_5 побачення з батьком можуть відбуватись у присутності матері та при умовах, сприятливих для перебування дитини.

Встановлено для позивача ОСОБА_1 право щорічного літнього відпочинку у серпні кожного року з дитиною ОСОБА_4 тривалістю 10-15 календарних днів з виїздом за межі України, в присутності матері, за попереднім погодженням матері та з врахуванням бажання сина ОСОБА_5.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Справа розглядалась судами неодноразово.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

В обгрунтування вимог зазначає, що вищевказане рішення порушує його права на прийняття участі у вихованні дитини, оскільки суд визнав обов'язковою присуність матері при зусрічах.

Крім того суд вийшов за межі позовних вимог, встановивши право щорічного відпочинку з дитиною та відповідачкою з виїздом за межі України в присутності матері. Вказує на те, що заявляв вимогу про виїзд тільки в межах України.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечила апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Представник органу опіки і піклування Тернопільської міської ради важає рішення законним.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення .

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак судове рішення першої інстанції наведеним нормам закону не відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.11.1999 року.

Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується витягом із свідоцтва про народження, виданим відділом РАЦС у м. Люблін.

Сторони проживають окремо, син ОСОБА_5 проживає разом із матір'ю в АДРЕСА_2.

Позивач працює у м. Люблін (Республіка Польща), періодично приїжджає в Україну .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов по АДРЕСА_2 від 26.02.2013 року, малолітня дитина проживає разом із матір'ю, бабусею та дідусем, де створено всі необхідні умови для нормального проживання та розвитку дитини.

Висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 04.02.2015 року № 74 визначено спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батька ОСОБА_1 який проживає окремо від дитини.

Згідно з ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2 ст.159 СК України).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Отже обов'язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною винен існувати систематичний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив порядок спілкування позивача з дитиною, визначивши зустрічі два рази на місяць кожної другої суботи та четвертої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год.00 хв., за попереднім погодженням часу та місця побачення із сином ОСОБА_5 та матір'ю та з врахуванням бажання дитини. Перші шість місяців зустрічей батька із сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 проводити у присутності матері. За бажанням сина ОСОБА_5 побачення з батьком можуть відбуватись у присутності матері та при умовах, сприятливих для перебування дитини. Встановлено для позивача право щорічного літнього відпочинку у серпні кожного року з дитиною тривалістю 10-15 календарних днів з виїздом за межі України, в присутності матері, за попереднім погодженням матері та з врахуванням бажання сина .

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе, оскільки встановлений порядок не сприятиме у повній мірі нормальному розвитку та вихованню дитини, і не забезпечить рівності права батьків у її вихованні дитини.

Встановивши графік участі батька у вихованні дитини за попередньою домовленістю з матір'ю дитини , суд першої інстанції спір в цій частині фактично не вирішив. Крім того встановивши позивачу право щорічного відпочинку з дитиною за межами України в присутності матері, суд першої інстанції у порушення положень ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, так як у позовній заяві відповідач не просив встановлювати право щорічного відпочинку з дитиною в присутності матері з виїздом за межі України

Доводи відповідачки, що що зустрічі батька з дитиною мають відбуватися в присутності матері з урахуванням віку дитини, колегія суддів відхиляє, оскільки сам по собі вік дитини без встановлення фактів негативної поведінки батька, що може негативно впливати на психіку дитини не може вважатися достатньою підставою для обумовлення побачення батька з дитиною присутністю іншої особи.

За таких обставин рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим, тому, воно підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 04.02.2015 року № 74, орган опіки і піклування, захищаючи інтереси дитини, вважає за доцільне встановити побачення батькові ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, один раз у два місяці під час перебування батька дитини в Україні з 10-00 по 18-00год. На вимогу матері дитини побачення мають відбуватися у її присутності за попередньою домовленістю з матір'ю дитини та при умовах, сприятливих для перебування малолітньої дитини. Зобов'язано ОСОБА_1 не порушувати графік побачень, приділяти синові увагу і турботу, виховувати його, матеріально допомагати. Зобов'язано ОСОБА_2 поважати батьківські права ОСОБА_1, не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні батька із дитиною.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні.

Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними права батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до частин 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, беручи до уваги вимоги закону щодо обов'язку батьків у вихованні дитини, свідоме бажання позивача виховувати свою дитину та спілкуватися з нею відсутність будь-яких випадків, коли законом обмежене право позивача на спілкування з дітиною колегія суддів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: встановити позивачу часи спілкування з дитиною за наступним графіком: надати батькові ОСОБА_1 можливість зустрічей з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Тернополі один раз у два місяці в суботу з 10-00 по 18-00 год., починаючи з першої суботи першого місяця після вступу рішення в законну силу без присутності матері дитини.

Колегія суддів прийшла до висновку, що позивачу слід надати можливість спілкування з дитиною без присутності відповідачки, адже емоційна напруженість, яка на даний час панує між сторонами, буде не на користь нормальному розвитку дитини, яка повинна виховуватись у повазі та любові до обох батьків в однаковій мірі.

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні неповнолітнього сина, судова колегія виходила із обставин проживання дитини, графіку навчання дитини, та вважає, що визначений спосіб спілкування не порушуватиме звичного порядку життя дитини і забезпечить передбачене ст.157 СК України право батька на особисте спілкування з сином.

Крім того, при визначенні способу участі позивача у вихованні неповнолітнього сина суд також бере до уваги, що дитина тривалий час не спілкувалася з батьком, втратила з батьком тісний зв'язок, для налагодження стосунків між ними необхідні певні зусилля та час, тому достатнім часом буде спілкування у визначеному судовою колегією порядку. З огляду на вищенаведене в решті позовних вимог слід відмовити.

Слід зазначити, що у разі зміни обставин, пов'язаних з віком дитини, станом її здоров'я, психологічного стану, жодна із сторін не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Керуючись ст.307, ст.ст.309; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2015 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки і піклування Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні дитини задоволити частково.

Надати ОСОБА_1 можливість зустрічей з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в м.Тернополі один раз у два місяці в суботу з 10-00 по 18-00 год., починаючи з першої суботи першого місяця після вступу рішення в законну силу без присутності матері дитини.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Г.М. Шевчук