АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, Державної казначейської служби України, Кабінету Міністрів України, третя особа - Служба безпеки України, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просили:

- стягнути з Держаної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 заподіяну їй Державою Україною в особі Кабінету Міністрів України під час проведення антитерористичної операції наступними суб'єктами: Антитерористичним центром при Службі безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством оборони України, Національною гвардією України, матеріальну шкоду в сумі 469 431, 30 грн. та моральну шкоду в сумі 35 000 грн.;

- стягнути з Держаної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 заподіяну йому Державою Україною в особі Кабінету Міністрів України під час проведення антитерористичної операції наступними суб'єктами: Антитерористичним центром при Службі безпеки України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством оборони України, Національною гвардією України, моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

В обґрунтування позову зазначили, що в серпні 2014 року в м. Іловайськ українські військові підрозділи проводили антитерористичну операцію, під час якої снарядами були пошкоджені їх житловий будинок та гараж, в результаті чого будинок має нежилий стан, потребує капітального ремонту і не може використовуватись їх родиною для подальшого проживання, а тому вони були змушені його покинути і на даний час проживають в орендованій квартирі в м. Буча Київської області. Вважають, що в результаті неналежного планування операції щодо звільнення м. Іловайськ від сепаратистів у рамках проведення антитерористичної операції їм було спричинено матеріальну та моральну шкоду, яка має бути відшкодована в повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи із приписів ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивачів подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що суд мав усі підстави для задоволення позову і прийшов до невірного висновку, чим порушив права позивачів.

Представник позивачів в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представники відповідачів: Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України, Головного управління Національної гвардії України, Служби безпеки України проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники Державної казначейської служби України, Кабінету Міністрів України в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причини своєї неявки суду не повідомили.

На підставі ст.. 305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з'явилися, оскільки вони належно повідомлені про розгляд справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/201 розпочато антитерористичну операцію. Т

Визначення «антитерористична операція» дано в статті 1 Закону України ві 20.03.2003 року № 638-ІУ «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції Закону № 1313-УІІ ві 05.06.2014 року), згідно якої антитерористична операція - це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населенню, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Терористичний акт - це злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена статтею 258 Кримінальної кодексу України. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112. 147. 258 - 260. 443. 444. а також іншими статтями Кримінального кодексу України, відповідальність за їх вчинення настає у відповідності до Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-УІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки в тому числі осіб, які проживають у зоні проведені антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На даний час проведення антитерористичної операції не завершено.

Відповідно до ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.. 19 Закону України від 20.03.2003 року № 638-1V «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Таким чином, згідно ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону, тобто покладається на державу.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У подібних правовідносинах, у рішенні від 8 січня 2004 у справі Айдер та інші проти Туреччини (Ayder and Othersv. Turkey) Європейський суд з прав людини вказав, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має об'єктивну природу, засновану на теорії соціального ризику (social risk).

У рішенні від 19 жовтня 2012 року у справі «Катан та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ зазначив, що хоча Молдова не має ефективного контролю над діями "ПМР" в Придністров'ї, той факт, що цей регіон визнається за міжнародним правом як частина території Молдови, тягне за собою обов'язок за статтею 1 Конвенції використати всі доступні їй юридичні та дипломатичні засоби з тим, щоб продовжувати гарантувати здійснення прав і свобод, визначених Конвенцією, усіма особами, які там проживають (п. 110).

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що місто Іловайськ на час розгляду справи є територією окупованою терористами і не є підконтрольною державі Україна .

Достовірних доказів того, що будинок позивачів , який знаходиться в місті Іловайську, пощкоджений та в якій саме мірі йому завдані пошкодження, позивачі суду не надали , а суд позбавлений можливості перевірити зазначені обставини, суду також не надані докази вартості будинку чи його відновлювального ремонту, а тому суд позбавлений можливості задовольнити вимоги позивачів до держави Україна, так як вважає їх передчасними.

За таких обставин постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 3 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :