Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2191/16-ц
Провадження №: 2-о/332/50/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 р. Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючий суддя Шалпегіна О.Л.

за участю:

секретаря Кравець І.С.

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду у м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Заводський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті 18 листопада 2015 року у м. Єнакієве Донецької області її матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Документами, що підтверджують вказаний факт є довідка про причину смерті та лікарське свідоцтво про смерть. Заводським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області їй було відмовлено у державній реєстрації факту смерті ОСОБА_2 на підставі документів, виданих на тимчасово окупованій території. Саме тому вона була вимушена звернутись до суду з цією заявою. Встановлення факту смерті матері їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть та подальшого оформлення спадкових прав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала у повному обсязі вимоги поданої нею заяви та просила суд їх задовольнити. В обґрунтування заявлених вимог послалась на обставини, зазначені у заяві.

Представник заінтересованої особи - Заводського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. До суду надійшов лист про проведення судового розгляду у відсутності представника вказаної установи.

Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 257-1 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Так, відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України № 875/2014 від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях припинено.

Норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану України, а отже для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

Місто Єнакієве Донецької області включено до переліку населених пунктів, на територіях яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що у даному випадку зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення факту смерті особи.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000р.( у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 року № 3307/5) підставою для реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006р № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р за № 1150/130234; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006р № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006р за № 1150/130234; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р № 1207-VII передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 є матірю заявника.

Заявником при зверненні до Заводського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з питання державної реєстрації смерті її матері надане лікарське свідоцтво про смерть № 206, видане Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Єнакієве».

Вказана довідка була видана медичним закладом, розташованим на території, тимчасово непідконтрольній Україні, у звязку з чим заінтересованою особою заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті її матері.

Відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 05.07.2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявник на теперішній час проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зареєстрованим місцем проживання заявника відповідно до паспорту громадянина України є: АДРЕСА_1.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що заявник є її матірю, а померла бабусею. Свідок проживає у м. Запоріжжі з липня 2014 р., виїхала з Донецької області після її окупації. Заявник до червня 2016 р. проживала у м. Єнакієве, доглядала за бабусею, а з червня 2016 р. проживає у м. Запоріжжі. Бабуся ОСОБА_2 померла 18.11.2015 р. у м. Єнакієве. Свідок їздила на похорон бабусі до м. Єнакієве, там і відбулось поховання.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що заявник це його колишня теща, а ОСОБА_2 її мати. Остання 18.11.2015 р. померла у м. Єнакієве. Він їздив на похорон вказаної особи. Поховали ОСОБА_2 у м. Єнакієве Донецької області на кладовищі в районі «Красний городок». Померлій було 103 роки. Останнім часом за нею доглядала заявник.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що на теперішній час заявник не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує факт смерті її матері та, враховуючи, що заявником були надані докази, які в повній мірі підтверджують цей факт, зокрема, пояснення свідків, які є родичами померлої та були присутні під час поховання, вимоги заяви ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

При цьому суд, даючи оцінку допустимості наданих заявником письмових доказів, виданих на тимчасово окупованій території, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, що є частиною національного законодавства України.

Зокрема, ґрунтуючись на консультативному висновку Міжнародного суду(ООН) у справі Намібіє (Namibiacase) Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду(ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туречиини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на таких територіях органів влади.

Враховуючи практику ЄСПЛ, суд оцінює надані заявником письмові докази разом з іншими доказами, у їх сукупності, та приходить до переконання щодо необхідності задоволення заяви, так як встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, та дозволяє в подальшому реалізувати її спадкові права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт смерті 18 листопада 2015 року у місті Єнакієве Донецької області громадянки України ОСОБА_2, яка народилась 28 травня 1913 року у с. Костянтинівка Мелітопольського району Дніпропетровської області.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 257-1 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя О.Л.Шалпегіна