У х в а л а

13 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 14 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: стягнув з відповідача на його користь 56 тис. 420 грн 3 коп. - 3 % річних за період з 11 листопада 2014 року по 1 вересня 2015 року; 1 млн 109 тис. 944 грн 66 коп. інфляційних втрат за період з 11 листопада 2014 року по 30 червня 2015 року; 564 тис. 72 грн 85 коп. відсотків за користування коштами за період з 24 червня 2014 року по 1 вересня 2015 року, а всього 1 млн 730 тис. 437 грн 54 коп.

Стягнув з відповідача 3 тис. 654 грн судового збору в дохід держави.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Апеляційний суд м. Києва 10 листопада 2015 року змінив рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування коштами за період з 24 червня 2014 року по 1 вересня 2015 року шляхом зменшення суми грошових коштів до 27 тис. 728 грн 65 коп., всього стягнув з відповідача на користь позивача 1 млн 194 тис. 93 грн 34 коп.

У решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 лютого 2016 року касаційні скарги сторін задовольнила частково: рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року в частині вирішення спору про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та процентів за користування коштами скасувала, справу в цій частині направила на новий розгляд до суду першої інстанції.

1 квітня 2016 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_5, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 526, 599, 610, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2013 року, 21 жовтня 2015 року та 29 лютого 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 10 лютого 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, направивши справу в частині вирішення спору про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та процентів за користування коштами на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору в цій частині.

Разом з тим, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявником для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 13 березня 2013 року касаційний суд, направивши справу в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на необхідність повного з'ясування усіх фактичних обставин справи, які мають значення для законного й обґрунтованого рішення;

- в ухвалі від 21 жовтня 2015 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про задоволення позовних вимог щодо стягнення процентів за користування коштами, 3% річних та інфляційних втрат з огляду на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України;

- в ухвалі від 29 лютого 2016 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для стягнення в межах заявлених позовних вимог з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами, оскільки наявність судового рішення про стягнення боргу не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко