У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКС-ІФ», третя особа - інспекція з питань захисту прав споживачів в Івано-Франківській області, про захист прав споживача, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКС-ІФ» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 лютого 2015 року між ним таТОВ «АЛЕКС-ІФ» було укладено договір купівлі-продажу/поставки автомобіля № 915930 та додаток № 1 до договору, за умовами якого він зобов'язався сплатити попередній платіж у розмірі 255 тис. грн не пізніше 24 лютого 2015 року, а товариство зобов'язалось поставити покупцю передбачений договором новий автомобіль Volkswagen Touareg у комплектації, яка вказана у додатку № 1.

26 лютого 2015 року позивач звернувся до ПАТ «Креді Агріколь Банк» з метою отримання кредиту для купівлі нового автомобіля, однак в наданні кредиту було відмовлено.

03 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача про повернення сплачених коштів в розмірі 255 тис. грн, на що відповідач йому відмовив.

Посилаючись на те, що дії відповідача порушують права ОСОБА_6 як споживача, а укладений між сторонами договір суперечить п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надає можливості продавцю, зокрема, не повертати кошти на оплату здійснену споживачем, тобто містить несправедливі умови договору, а також зазначаючи про нечесну підприємницьку практику відповідача, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу/поставки автомобіля № 915930 від 23 лютого 2015 року, стягнути на свою користь кошти в сумі 255 тис. грн, та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2 тис. грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 915930 купівлі-продажу/поставки автомобіля та додаток № (специфікація) від 23 лютого 2015 року, укладений між ТОВ «АЛЕКС-ІФ» та ОСОБА_6

Стягнуто з ТОВ «АЛЕКС-ІФ» на користь ОСОБА_6, сплачений попередній платіж в сумі 255 тис. грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року скасовано рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 жовтня 2015 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу/поставки автомобіля №915930 від 23 лютого 2015 року.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано недійсним п. 5.6 договору купівлі продажу/поставки автомобіля № 915930 від 23 лютого 2015 року укладеного ТОВ «АЛЕКС-ІФ» та ОСОБА_6 одного нового автомобіля 2014 року випуску, марки Volkswagen (Фольсваген) моделі новий Тoureg), кузов НОМЕР_1, комплектація якого вказана у додатку № 1, згідно якого, у разі відмови покупця від автомобіля або одностороннього розірвання цього договору продавцем у порядку п. 5.5 цього договору, завдаток за автомобіль не повертається.

В решті рішення суду залишити без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «АЛЕКС-ІФ», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 23 лютого 2015 року між ОСОБА_6 та ТОВ «АЛЕКС-ІФ» було укладено договір купівлі-продажу/поставки автомобіля № 915930 та додаток № 1 до договору.

За умовами даного договору предметом поставки є автомобіль марки Volkswagen, моделі Новий Touareg 2014 року випуску, комплектацією згідно додатку № 1 (п.1.1), терміном поставки та передачею транспортного засобу не пізніше 10 днів з дати сплати покупцем ціни автомобіля (п.2.3, 2.5), ціна автомобіля - 1 700 000 грн, попередній платіж здійснюється покупцем до 24 лютого 2015 року в сумі 255 тис. грн в рахунок платежу за автомобіль (п.3.2.1), а остаточний розрахунок протягом 3 днів з дня отримання повідомлення про готовність автомобіля до передачі, при цьому розрахунок може бути здійснений за рахунок кредитних коштів (п. 3.2.2).

Пунктом 5.5 договору купівлі-продажу/поставки автомобіля №915930 у випадку порушення зобов'язання покупцем, щодо терміну сплати, передбаченої п.п. 3.2.1,3.2.2. цього договору, продавець має право в односторонньому порядку відмовитися від своїх зобов'язань щодо поставки автомобіля та розірвати договір письмово повідомивши про це покупця за два робочих дні до дня розірвання.

Згідно п. 5.6 вищевказаного договору у разі відмови покупця від автомобіля або одностороннього розірвання цього договору продавцем в порядку передбаченому п. 5.5, завдаток за автомобіль не повертається.

23 лютого 2015 року ОСОБА_6 сплатив на користь ТОВ «АЛЕКС-ІФ» обумовлений попередній платіж в сумі 255 тис. грн.

Також, судами установлено, що 26 лютого 2015 року ОСОБА_6 звернувся до ПАТ «Креді Агріколь Банк» з метою отримання кредиту для купівлі нового автомобіля, однак протягом тижня йому в наданні кредиту було відмовлено рішенням даного банку (при цьому на вимогу позивачем додатково отримана письмова інформація щодо відмови, лист банку датований 07 квітня 2015 року).

03 березня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до відповідача про повернення сплачених коштів в розмірі 255 тис. грн, оскільки різницю ціни автомобіля сплатити не мав реальної можливості.

05 березня 2015 року ТОВ «АЛЕКС-ІФ» відмовив ОСОБА_6 у поверненні коштів в сумі 255 тис. грн, оскільки сплачені кошти є завдатком за умовами п. 3.4 договору, а в разі відмови від виконання покупцем умов договору, товариству буде завдано збитків в розмірі витрат понесених на виконання ними договору, у зв'язку із тим, що поставка автомобіля уже здійснена 27 лютого 2015 року.

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказував на те, що дії відповідача порушують його права як споживача, у зв'язку із чим договір від 23 лютого 2015 року, який суперечить п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та містить несправедливі умови договору із споживачем. Позивач вважає також що є факт нечесної підприємницької практики відповідача.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору, які надають право продавцю не повертати кошти внесені в рахунок оплати автомобіля, у разі відмови споживача від подальшого виконання договору купівлі-продажу/поставки автомобіля є несправедливими, у зв'язку із чим згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» слід визнати недійсним договір купівлі-продажу/поставки автомобіля № 915930, додаток №1 (специфікація) від 23 лютого 2012 року, укладений між ТОВ «АЛЕКС-ІФ» та ОСОБА_6 і стягнути з ТОВ «АЛЕКС-ІФ» на користь ОСОБА_6 сплачений попередній платіж в сумі 255 тис. грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу/поставки автомобіля №915930 від 23 лютого 2015 року та ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірний договір не підлягає визнанню недійсним в цілому, оскільки умови такого договору є результатом домовленості сторін, однак умови окремого пункту договору, а саме п.5.6 ст. 5 спірного договору щодо відмови покупця від автомобіля або одностороннього розірвання цього договору продавцем в порядку передбаченому п.5.5., завдаток за автомобіль не повертається є такими, що суперечать п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є несправедливими, у зв'язку із чим визнанню недійсним підлягає п.5.6 ст. 5 указаного договору.

Проте, повністю з висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_6 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу/поставки автомобіля № 915930 від 23 лютого 2015 року.

Згідно з положеннями ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст. 203 ЦК України, згідно з якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203цього Кодексу.

Вважаючи, що п. 5.6 спірного договору порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку із чим підлягає визнанню недійсним, суд апеляційної інстанції не врахував таке.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у гл. 53 ЦК України.

За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Договір з умовою про прийняття покупцем товару у встановлений строк регулюється ст. 701 ЦК України, в якій зазначено що сторони можуть укласти договір купівлі-продажу з умовою про прийняття покупцем товару у строк, встановлений договором, і протягом цього строку товар не може бути проданий продавцем іншому покупцеві. Якщо покупець не з'явився або не вчинив інших необхідних дій для прийняття товару у встановлений строк, вважається, що покупець відмовився від договору, якщо інше не встановлено договором. Додаткові витрати продавця на забезпечення передання товару покупцеві у встановлений строк включаються в ціну товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно до вимог ст. 704 ЦК України якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов'язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи - покупця або місцезнаходженням юридичної особи - покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред'явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовано відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

У ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору (ч. 3 п. 4) про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; (ч. 3 п. 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (ч. 4). У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому (ч. 6). Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (ч. 7, 8).

Разом з тим, договором є домовленістьдвох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням зазначеного, для правильного вирішення даної справи необхідним є встановлення фактичних обставин, які виникли між сторонами, а саме чи спірний договір підписаний сторонами, за наслідками досягнення ними згоди з усіх істотних умов договору, чи мали сторони необхідний обсяг цивільної дієздатності та чи було їх волевиявлення вільним і відповідало їхній внутрішній волі, чи не заявляв позивач на момент укладення договору додаткових вимог щодо умов спірного договору та чи виконував в подальшому його умови, а також чи вчиняв відповідач передбачені договором дії направлені на належне виконання умов договору.

Без установлення указаних фактичних обставин, які склалися між сторонами, рішення суду не може вважатися законним і обґрунтованим.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, обмежився виключно посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів», при цьому не встановив належним чином дійсні обставини, які склалися між сторонами та які мають значення для правильного вирішення спору, а тому дійшов передчасного висновку у справі.

Також, положення п. 5.6 спірного договору пов'язують неможливість повернення завдатку із відмовою покупця від договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_6, зокрема, указував на те, що він був позбавлений можливості оплатити повну вартість спірного автомобіля у зв'язку із відмовою банківської установи видати йому кредитні кошти.

Указані обставини також є такими, що мають ураховуватися судом при розгляді спору, оскільки висновок про те, чи відмовлявся покупець від договору має прийматися судом із їх урахуванням, що буде відповідати передбаченому цивільним законодавством принципу справедливості.

Крім того, розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що спірна сума у 255 тис. грн. є завдатком.

Однак, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою наступне.

Завдаток - це грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Згідно п. 3.4 спірного договору зазначено, що сума указана у п. 3.2.1 договору є завдатком.

Однак, за умовами п. 3.2.1 сторони погодили також, що спірна сума в розмірі 255 тис. грн є попереднім платежем.

Аванс - це грошова сума, яка сплачується стороною договору, яка згідно з умовами такого договору зобов'язання здійснити оплату (попередній платіж), в рахунок такої оплати, але до виконання договору.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

За умови наявності неузгодженості положень договору щодо визначення правової природи спірного платежу, суду слід дати належну оцінку указаним положенням спірного договору, з урахуванням вимог та заперечень сторін у справі та на підставі встановлення дійсних обставин справи, та обґрунтовано визначитись чи є спірна сума завдатком. При цьому, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України).

Оскільки судом апеляційної інстанцій, у порушення вимог статей 212-214, 303, 316 ЦПК України, не враховані вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКС-ІФ» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик