У х в а л а

іменем україни

23 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання права власності, витребування майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укральянс», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_9, про визнання договору купівлі-продажу та довідки-рахунку недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_10, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 лютого 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом та з урахуванням уточнення просив визнати за ним право власності на транспортний засіб − автомобіль AUDI Q7, кузов № НОМЕР_1, 2007 номер випуску, та витребувати цей автомобіль із чужого володіння ОСОБА_6 з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

На обґрунтування вимог вказав, що ОСОБА_4 та представником відповідача ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу цього транспортного засобу. В підтвердження укладення договору купівлі-продажу позивачу видано відповідна довідка-рахунок серія ВІА № 0219961 від 15 жовтня 2013 pоку, з якої убачається, що позивачу продано транспортний засіб AUDI Q7, кузов № НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_3, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 11 вересня 2013 року.

Позивач стверджував, що 07 листопада 2013 року він звернувся до ТОВ «Укральянс» з проханням продовжити строк дії довідки-рахунку у зв'язку із закінченням терміну її дії. Цього ж дня довідку-рахунок було видано та зроблено відповідну позначку на карточці обліку транспортного засобу.

Виконавши усі дії щодо здійснення перереєстрації та звернувшись до органів міліції з проханням поставити на облік транспортний засіб, позивача повідомили про неможливість взяття на облік (постановки на облік) вказаного автомобіля у зв'язку із тим, що автомобіль перебуває в розшуку з 15 жовтня 2013 року. Транспортний засіб було вилучено із володіння позивача.

15 жовтня 2013 року ОСОБА_5 звернулась до ЧЧ Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України із повідомленням про те, що невстановлена особа шляхом довіри заволоділа автомобілем. Цього ж дня, за даними, наданими відповідачем нею скасовано довіреність. Однак, дій щодо сповіщення про це третьої особи, нею не було виконано і позивач придбав транспортний засіб в особи, яка діяла на підставі довіреності від 11 жовтня 2013 року.

19 листопада 2013 року старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України у м. Києві Могильної І.В. проведений огляд транспортного засобу. На момент огляду в автомобілі перебував ОСОБА_4, який пояснив, що придбав зазначений автомобіль та надав слідчому технічний паспорт на автомобіль, брелок-ключі від транспортного засобу. Автомобіль, технічний паспорт та брелок-ключі були вилучені під час проведення огляду місця події.

12 грудня 2013 року ОСОБА_5 за сохранною розпискою, що адресована слідчому Приморського РВ Козаковій Н.І., отримала транспортний засіб, технічний паспорт та один комплект ключів та зобов'язалась зберігати вказане майно (вилучене в ОСОБА_4 на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси про надання тимчасового доступу до речей від 02 грудня 2013 року) до вирішення питання по суті.

24 грудня 2013 року згідно із обліковою карткою №32822069 транспортний засіб знято з обліку для реалізації вдруге, видана довідка-рахунок ВІА № 129681 від 24 грудня 2013 року на ім'я ОСОБА_6

25 грудня 2013 року транспортний засіб зареєстровано на ім'я ОСОБА_6, а на автомобіль видано д/н НОМЕР_2.

Позивач вважає, що в даному випадку довідка-рахунок серія ВІА №029961, що видана ТОВ «Укральянс» 15 жовтня 2013 року, з якої убачається, що позивачу продано автомобіль AUDI Q7, далі вказано усі реквізити позивача і вбачається, що ним вказаний транспортний засіб отримано. Також вбачається, що вилучено номерні знаки «транзит» НОМЕР_5, видано номерні знаки «транзит» НОМЕР_4.

Усі розрахунки та домовленості щодо умов придбання вказаного транспортного засобу позивач здійснював із ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 11 жовтня 2013 року, облікової картки № 28088946 від 11 жовтня 2013 року, номерного знаку для разових поїздок НОМЕР_5, свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 і в подальшому отримав грошові кошти від ОСОБА_4 в рахунок придбання транспортного засобу та передав останньому усі документи і брелок-ключ разом із автомобілем у володіння.

ОСОБА_4 також зазначав, що правочин, вчинений ОСОБА_5 щодо повторної постановки на облік та продажу транспортного засобу на ім'я ОСОБА_6, достеменно знаючи про наявність угоди із ним − є таким, що порушує публічний порядок, оскільки порушує права власності ОСОБА_4 на вказаний автомобіль, і в тому числі з підстав ч. 1 ст. 203 ЦК України має бути визнаний судом недійсним.

Із зустрічним позовом до суду звернулась ОСОБА_5, яка після уточнення, позову просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки AUDI Q7, кузов № НОМЕР_1, 2007 року випуску, укладений 15 жовтня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, оформлений шляхом складання та видачі довідки-рахунку серія ВІА № 0219961 від 15 жовтня 2013 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля, укладений 07 листопада 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, оформлений шляхом складання та видачі довідки-рахунку серія ВІА № 058751 від 07 листопада 2013 року.

Зазначала, що спірний автомобіль AUDI Q7, кузов № НОМЕР_1 належав їй на підставі свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_3, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 11 вересня 2013 року.

11 жовтня 2013 року вона видала на ім'я ОСОБА_8 довіреність на право управління та розпорядження автомобілем, так як останній брав на себе зобов'язання провести реалізацію ТЗ за ціною, яку узгодить із нею та передасть їй кошти від реалізації. Ця довіреність була відкликана 15 жовтня 2013 року у зв'язку з тим, що з боку ОСОБА_8 були вчинені дії, що містять ознаки шахрайства, з приводу чого вона, 15 жовтня 2013 року подала заяву до правоохоронних органів, на підставі якої було відкрите кримінальне провадження № 0011262, внесене до ЄРДР 15 жовтня 2013 року ЄО 11371 за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), попередньо кваліфікованого за ч. 1 ст. 190 КК України.

15 жовтня 2013 року ОСОБА_8 був повідомлений про скасування довіреності від 11 жовтня 2013 року шляхом направлення йому на вказану у довіреності адресу ОСОБА_8 відповідного письмового повідомлення засобами транспортно-експедиційної кур'єрської служби ТОВ «ТЕКС Україна» за накладною № 2366877 від 15 жовтня 2013 року, що підтверджується наданою до матеріалів справи довідкою ТОВ «ТЕКС Україна».

Отже, ОСОБА_8 знав про відсутність у нього з 15 жовтня 2013 року повноважень на представництво інтересів ОСОБА_5 та, у зв'язку з цим, розумів про незаконність його подальших дій щодо укладання будь-яких правочинів на відчуження спірного автомобіля.

Однак, незважаючи на відсутність у ОСОБА_8 з 15 жовтня 2013 року повноважень на представництво інтересів ОСОБА_5 внаслідок скасування довіреності та, у зв'язку з цим, його обізнаність про незаконність подальших дій щодо укладання буд-яких правочинів на відчуження спірного автомобіля, це не завадило ОСОБА_8 укласти договір купівлі-продажу спірного автомобіля зі ОСОБА_4 спочатку 15 жовтня 2013 року, що було оформлено в торгівельній організації ТОВ «Укральянс» шляхом складання та видачі останньому довідки-рахунку серія ВІА №0219961 від 15 жовтня 2013 pоку, а після його анулювання − 07 листопада 2013 року, що було оформлено в торгівельній організації ТОВ «Укральянс» шляхом складання та видачі останньому довідки-рахунку серія ВІА №058751 від 07 листопада 2013 року.

З власником автомобіля, а саме з ОСОБА_5, не було досягнуто згоди на продаж та не узгоджена ціна продажу та коштів від продажу автомобілю ОСОБА_4, ОСОБА_5 не отримувала.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави передбачені ст. ст. 203, 215, 388 ЦК України для задоволення позову ОСОБА_4, оскільки на підставі п. 8 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин і механізмів» від 07 вересня 1998 року № 1388, реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості та інші. Документами, що посвідчують право власності на транспортний засіб відповідно до п. 8 вказаної постанови крім інших, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком № 1 до вказаних Правил.

Ураховуючи, що ОСОБА_4 відповідно до вищевказаної постанови не здійснив державну реєстрацію права власності на транспортний засіб на своє ім'я, а отже, ОСОБА_4 − не набув на нього права власності.

Крім того, обґрунтованим є висновок судів щодо відмови у зустрічному позові ОСОБА_5, оскільки договір укладався не від імені власника автомобіля ОСОБА_5, на підставі довіреності, а сам ОСОБА_8 розпорядився автомобілем, з подальшим переданням грошових коштів ОСОБА_9, який не мав повноважень від власника отримувати грошові кошти за проданий належний ОСОБА_5 автомобіль, оскільки ОСОБА_8 не мав повноважень передавати грошові кошти третім особам. Грошові кошти за проданий автомобіль від торгівельної організації ТОВ «Укральянс» до ОСОБА_5 не надходили, що підтверджує те що, грошові кошти у розмірі 149 800 грн ТОВ «Укральянс» за проданий автомобіль від ОСОБА_4 ніколи не приймало за довідкою-рахунком серія ВІА № 029961 від 15 жовтня 2013 року, так як відповідно до розписки кошти в іншій сумі 36 000 доларів США передавалися іншій особі ОСОБА_9, який не був власником транспортного засобу та не мав відповідних повноважень від власника автомобіля.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_10, відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

О.В.Ступак