Ухвала

іменем україни

15 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання рішення незаконним, визнання права постійного користування та проживання в житловому приміщенні, за касаційною скаргою Виконавчого комітету Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3.звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання рішення незаконним, визнання права постійного користування та проживання в житловому приміщенні.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона з 14 січня 1991 року і по теперішній час працює в КП «ВЖРЕП № 11» на посаді двірника. Зазначала, що відповідно до листа Житомирської міської ради від 12 грудня 2005 року їй було надано дозвіл на проживання в кімнаті АДРЕСА_1 без реєстрації, терміном на один рік. Вказувала, що їй доводиться щороку продовжувати термін проживання, оскільки рішенням Житомирської міської ради від 23 липня 2008 року № 537 її кімнату віднесено до фонду житла для тимчасового проживання громадян. Також стверджувала, що з 2005 року вона користується кімнатою, оплачує квартплату, несе витрати по оплаті комунальних послуг. В свою чергу, КП «ВЖРЕП № 11» м. Житомира відкрило на її ім'я особовий рахунок, а тому вбачається, що між нею та відповідачем укладено договір найму житлового приміщення державного житлового фонду. Позивач вважала, що прийняте виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішення від 23 липня 2008 року № 537 «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» може стосуватися лише вільних житлових приміщень, а тому не відповідає чинному законодавству, оскільки на час прийняття рішення спірна кімната не була вільною.

Враховуючи викладене, позивач просила визнати незаконним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23 липня 2008 року № 537 «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» та визнати за нею право постійного користування та проживання в кімнаті АДРЕСА_1.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 листопада 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23 липня 2008 року № 537 «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» в частині включення до фонду житла для тимчасового проживання громадян кімнати за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Виконавчий комітет Житомирської міської ради просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій в частині задоволення позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що з 2005 року позивач проживає в спірній кімнаті, за весь час проживання здійснює всі зобов'язання наймача даного житла, а саме: утримує це житло, здійснює його ремонт, вносить плату за користування цим житлом та сплачує комунальні послуги, дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для включення спірної кімнати до фонду житла для тимчасового проживання немає, оскільки дана кімната на час прийняття спірного рішення від 23 липня 2008 року була надана ОСОБА_3 у користування на час перебування у трудових відносинах з комунальним підприємством.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова