Справа № 450/2737/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/4313/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, третя особа Перша Львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка складається із земельної ділянки 0,0599 га, згідно з державним актом про право приватної власності на землю НОМЕР_1 від 16 жовтня 1995 року, розташовану в АДРЕСА_1 визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0599 га, згідно з державним актом про право приватної власності на землю розташовану в АДРЕСА_2 за ОСОБА_4, у порядку спадкування за ОСОБА_5.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0599 га, яка розташована на території с. Скнилів Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області і передана для ведення садівництва, якою вона володіла на підставі державного акту НОМЕР_2, виданого 16.10.1995 року Скнилівською сільською радою Пустомитівського району. Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,0599 га, згідно з державним актом про право приватної власності на землю, розташовану в АДРЕСА_2 у порядку спадкування за ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5

Рішення в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції помилково покликався на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.12.2008 року, яким визнано за ОСОБА_5 право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, оскільки рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.11.2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2016 року, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.12.2008 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні позову. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов та визнаючи за позивачкою ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0.0599 га для ведення садівництва, що розташована на території с. Скнилів Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті чоловіка, оскільки їх син, як спадкоємець першої черги за законом, відмовився від спадщини, і з врахуванням того, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.12.2008 року, за спадкодавцем ОСОБА_5 було визнано право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті його матері, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, прийшов до висновку про підставність позову ОСОБА_4

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з положеннями ст. 1223 ЦК України, чинного на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261-1265 цього Кодексу, зокрема, спадкоємці першої черги (діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки).

Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

Стаття 1261 ЦК передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частина 3 ст. 1268 передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявляв про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 р. помер чоловік позивачки, ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_3 від 15.08.2014 р.,після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому на день смерті спадкове майно.

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів спадкової справи №396/2013, заведеної після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року, вбачається, що ОСОБА_4, 18.11.2013 року звернулася до Першої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_5, якій 12.02.2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, спадщина, на яку видане це свідоцтво складалася із грошових вкладів.

З матеріалів спадкової справи також вбачається, що син спадкодавця, ОСОБА_5, відмовився від спадщини на користь дружини померлого, ОСОБА_4, що підтверджується його заявою від 18.11.2013 року.

Листом №391/02-14 від 06.03.2014 року Перша львівська державна нотаріальна контора повідомила ОСОБА_4 про те, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку для ведення садівництва їй необхідно подати правовстановлюючий документ на цю земельну ділянку.

Судом першої інстанції встановлено відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0599 га, яка розташована на території с. Скнилів Пустомитівського району Львівської області, виданого на ім»я ОСОБА_5

Ухвалюючи оскаржуване рішення, як на підставу для задоволення позову, суд першої інстанції посилався на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.12.2008 р., яким за ОСОБА_5 було визнано право власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0599 га, яка розташована на території с.Скнилів Скнилівської сільської ради, що належала на праві власності ОСОБА_6 на підставі державного акту НОМЕР_2, виданого 16.10.1995 р. Скнилівською сільською радою Пустомитівського району, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.11.2015 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.02.2016 року, заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 грудня 2008 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0599 га, яка розташована на території с. Скнилів Скнилівської сільської ради в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про ре, що ухвалене по даній справі оскаржуване рішення суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, оскільки таке ухвалене судом на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15.12.2008 року, яке скасоване судом апеляційної інстанції..

Задовольняючи позов, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на ст. 1276 ЦК України, відповідно до якої якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія), і з врахуванням того, що спадкоємець ОСОБА_5 після смерті матері, ОСОБА_6, не встиг оформити правовстановлюючий документ на право власності на земельну ділянку, прийшов до висновку про спадкування такої ОСОБА_4

Прийшовши до такого висновку, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть НОМЕР_4, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, є дітьми ОСОБА_6, що підтверджується копіями свідоцтва про народження, у яких їх батьками записані ОСОБА_9 і ОСОБА_6, а також рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.11.2015 року, і оскільки заповіт ОСОБА_6 не складався, то з врахуванням положень ст. ст. 524, 529 ЦК України в редакції 1963 року, чинній на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6, спадкування після її смерті здійснюється за законом, і спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6, є її діти - ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_8

З копії спадкової справи №99/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_6, заведеної Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою лише 27.01.2014 року, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлої ОСОБА_8, спадкоємець першої черги ОСОБА_2 30.01.2014 року подав заяву про те, що на оформлення спадщини, яка залишилася після смерті матері, не претендує. В той же час, 13.08.2014 року, довірителька ОСОБА_2 - ОСОБА_8 подала від його імені заяву до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК УРСР, який був чинним на момент смерті ОСОБА_6, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого - небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Належних доказів на підтвердження подання ОСОБА_2 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця (ІНФОРМАЦІЯ_7 року), до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не було надано, що свідчить про те, що спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_2 від спадщини не відмовлявся. Як вбачається зі спадкової справи така заява була подана лише 30.01.2014 року, яка 13.08.2014 року була відкликана його представником.

З рішення Апеляційного суду Львівської області від 23.11.2015 року, вбачається, що на момент смерті матері, ОСОБА_6, яка до дня смерті проживала і була зареєстрована у АДРЕСА_3, разом з нею проживав син, ОСОБА_2, місце проживання якого зареєстровано за вказаною адресою з 06.07.1983 року, що з врахуванням положень ст. 549 ЦК УРСР є доказом прийняття ним спадщини після смерті матері, ОСОБА_6

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги за законом, після смерті матері, ОСОБА_6, має право на спадкування майна, належного їй на день її смерті, в тому числі і на земельну ділянку площею 0,0599 га, яка розташована на території с. Скнилів, Скнилівської сільської ради і була передана для ведення садівництва, якою вона володіла на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_5, виданого 16.10.1995 року Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, визнаючи факт прийняття спадщини ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0599 га, яка розташована на території с. Скнилів Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та визнаючи за ОСОБА_4 право власності на цю земельну ділянку, що належала на праві власності ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_5, виданого 16.10.1995 року Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, суд першої інстанції не з»ясував кола спадкоємців після смерті ОСОБА_6, не з»ясував тієї обставини, чи є інші, крім ОСОБА_8, спадкоємці за законом першої черги, чи прийняли вони спадщину, не з»ясував чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_6, хто зі спадкоємців подавав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, чи відмовлялись вони від спадщини.

Не з»ясування цих обставин призвело до того, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не були враховані права та законні інтереси двох інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_6, а саме, дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_8, які не були залучені до участі у справі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення стосується прав та законних інтересів ОСОБА_2 на спадкування, який не був залучений до участі у даній справі, хоча він, як спадкоємець першої черги за законом, що у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини від її прийняття не відмовився, на день смерті проживав разом зі спадкодавцем, що відповідно до ст. 549 ЦК УРСР свідчить про прийняття ним спадщини.

Справа була розглянута без залучення апелянта до участі у справі, участь якого, на думку колегії суддів, є обов»язковою, оскільки вирішення судом позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0599 га, яка розташована на території с. Скнилів Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та визнання за ОСОБА_4 права власності на цю земельну ділянку, що належала на праві власності ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_5, виданого 16.10.1995 року Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, стосується права апелянта на спадкування земельної ділянки, що належала на праві власності його матері, ОСОБА_6, на підставідержавного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_5, виданого 16.10.1995 року Скнилівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3- задовольнити.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2014 року- скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.