Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ
Справа № 711/2292/16-ц
Номер провадження2/711/2249/16
28 вересня 2016 року
Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючий суддя: Дунаєв С.О.,
при секретарі: Нарадько Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: обслуговуючий кооператив «Івушка»,
Відповідач позовні вимоги не визнав та надав суду заперечення. В обґрунтування заперечень зазначив, що пожежа трапилася не з його вини, а внаслідок підпалу будинку іншими особами; будинок №15 кооперативу «Івушка» не належить на праві власності позивачеві; розмір збитків та моральної шкоди не підтверджений належними доказами. У зв'язку з цим в запереченнях відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.
Відповідач та його представник заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у позові повністю, обґрунтовуючи свої заперечення відсутністю у позивача права на позов та відсутністю доказів, які свідчать про те, що пожежа сталася з вини відповідача.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Натомість до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи ОСОБА_3.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка ОСОБА_4, дослідивши надані суду письмові докази, проаналізувавши та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 14.08.2002 року №453 було зареєстровано обслуговуючий кооператив «Івушка» /а.с.41/. Відповідно до п.1.7 статуту КВ «Івушка» (скорочена назва кооперативу), затвердженого загальними зборами членів кооперативу від 31.07.2009р., головним завданням кооперативу є оздоровлення його членів /а.с.42-45/. На виділеній кооперативу земельній ділянці /а.с.47-49/ побудовані дачні будинки для відпочинку та оздоровлення його членів. Будинки для оздоровлення збудовані з деревяних конструкцій та не є капітальним будівництвом, а тому не підлягають реєстрації. Зауваження представника відповідача щодо того, що зазначені будинки є нерухомим майном, суд не приймає, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження цих обставин.
Позивач з 18.05.2002р. являється членом КВ «Івушка» та має у користуванні дачний будинок для оздоровлення та відпочинку під №15 /а.с.61/. По сусідству з будинком позивача був розташований будинок №14 для оздоровлення та відпочинку відповідача, який також є членом кооперативу. При цьому факт володіння та користування сторонами зазначених будинків підтверджується поясненнями третьої особи, свідка ОСОБА_4 та самими сторонами.
01.02.2015р. в будинку, яким володіє відповідач, виникла пожежа. Пожежа поширилась і на будинок належний позивачу, внаслідок чого цей будинок та майно, що знаходилось в ньому, було пошкоджено пожежею. Зазначені обставини сторони визнаються, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню.
В межах кримінального провадження було проведено комплексну пожежно-технічну експертизу відповідно до висновку якої від 14.04.2015р. зазначено, що відповісти на питання про місцезнаходження осередку пожежі, причини виникнення пожежі, наявність слідів короткого замкнення не вбачається можливим через недостатність вихідних даних.
02.02.2015р. управлінням ДСНС України в Черкаській області затверджено технічний висновок №05/В/01.02.2015 щодо ймовірної причини виникнення пожежі відповідно до якого осередок пожежі, що сталася 01.02.2015р. на території КВ «Івушка» в дачному будинку №14, встановити неможливо через повне руйнування легких конструкцій, а пожежа ймовірно сталася внаслідок занесення стороннього джерела запалювання /а.с.101-117/.
Відповідно до висновку субєкта оціночної діяльності від 04.02.2015р. загальна вартість збитків, нанесених в результаті пожежі тимчасової споруди що належить позивачу становить 226925,40грн /а.с.4/.
Позивач стверджує, що відповідач неналежним чином дотримувався вимог статуту кооперативу та догляду за своїм будинком, що сприяло виникненню пожежі та пошкодженню майна позивача, а тому просив відшкодувати йому завдані матеріальні збитки та моральну шкоду.
Тож спір між сторонами виник з правовідносин про відшкодування шкоди, що регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК), Кодексу цивільного захисту (далі КЦЗ) та Закону України «Про кооперацію».
Відповідно до ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватись обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Стаття 395 ЦК визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.
Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким вона вступає у відносини.
Відповідно до ст.396 ЦК правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст.396 ЦК.
Згідно статті 191 ЗУ «Про кооперацію» член відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу і розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. Будинок, який позивач використовував для відпочинку та оздоровлення, він у КВ «Івушка» не викупив, а тому має речове право на чуже майно.
При цьому суд не приймає доводів представника відповідача щодо того, що зазначений будинок не перебуває у власності кооперативу та позивача, оскільки не зареєстрований належним чином та побудований на земельній ділянці, яка не перебуває у користуванні кооперативу. В цьому контексті суд враховує, що предметом спору є право позивача на відшкодування шкоди, завданої його майну. Зазначене право може бути захищене у випадку доведеності позивачем належності йому на достатній правовій підставі пошкодженого майна.
Матеріалами справи підтверджується, що сторони є учасниками КВ «Івушка» і як учасники цього кооперативу користувались будиночками №14 та 15, які входять до складу кооперативу і побудовані на виділених їм земельних ділянках. Про те, що будиночки сторін входять до складу кооперативу свідчать - місце розташування цих будинків, організація їх використання (мета побудови, користування комунальними послугами (споживання електричної енергії всіма будиночками за рахунок кооперативу), організація обслуговування (охорона, прохід та інше). Факт володіння та користування позивачем будиночком №15, а відповідачем №14, не заперечується сторонами та підтверджується рядом документів, складених внаслідок подій, що відбувались навколо цих будиночків /а.с.38-39, 101-117/. Також ці обставини підтвердив і допитаний в якості свідка ОСОБА_4, який також є членом кооперативу. Натомість, посилання сторін на довідки КВ «Івушка» /а.с.61, 244-246/ суд не бере до уваги, оскільки зазначені довідки є недопустимими доказами з огляду на положення ст.59 ЦПК, через те, що стосуються обставин, які підлягають доказуванню спеціальними засобами (витяг з реєстру прав на нерухоме майно та інше).
Отже, з урахуванням презумпції правомірності володіння майном (ст.328 ЦК) суд вважає, що речові права позивача (володіння та користування будиночком на правах члену кооперативу) є доведеними, а доказів на спростування цих обставин всупереч ст.60 ЦПК стороною відповідача суду не надано.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Таким чином, вимоги позивача про відшкодування шкоди випливають з факту його користування дачним будинком №15 КВ «Івушка» на достатній правовій підставі відповідно до статті 191 Закону України «Про кооперацію».
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 03.12.2014р. у справі №6-183цс14, яка відповідно до ст.360 ЦПК має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Тож, суд вважає, що позивач має право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження дачного будинку №15 КВ «Івушка».
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобовязань.
Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.
Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Відповідно до п.4 постанови пленуму ВССУ від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.
Сторони визнають факт пожежі, що виникла 01.02.2015р., внаслідок якої було завдано шкоди позивачу. Пожежа виникла в будинку №14 КВ «Івушка», яким володіє відповідач, що також не заперечується сторонами і підтверджується технічним висновком УДСНСУ в Черкаській області /а.с.101-117/.
Визначаючи належність відповідача суд зауважує, що пожежа в КВ «Івушка» 01.02.2015р. виникла внаслідок загорання, що відбулося в будинку №14, володільцем якого є відповідач. Тобто позивачеві завдана шкода внаслідок загорання майна, яке належить відповідачу. Статтями 319, 322 ЦК передбачено, що власність зобовязує, власник зобов'язаний утримувати майно і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Відповідно до ч.6 ст.55 КЦЗ обов'язок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями покладається на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.
Таким чином відповідальною особою за забезпечення пожежної безпеки в будинку №14 КВ «Івушка» є саме відповідач, і у разі порушення такої безпеки саме він має нести відповідальність за завдані збитки.
Натомість визначальним фактором покладання на відповідача відповідальності за завдані збитки є встановлення обставин, які свідчать про те, що пожежа сталася внаслідок порушення ним обовязку із дотримання пожежної безпеки, тобто визначення причини з якої сталася пожежа.
В цьому контексті суд звертає увагу, що висновком від 14.04.2015р. за №2-07/2-08/10-16 експертів Державного НДЕКЦ при МВС України встановлено неможливість надання відповіді про причину виникнення пожежі через неможливість експертів безпосередньо оглянути та дослідити обєкт пожежі, а також ненадання експертам необхідних матеріалів, зокрема, ненадання експертам обєктів, які потребують проведення металографічного дослідження. Натомість на наданому на дослідження пожежному смітті, яке знаходилось у спеціальному пакеті №2456708, що було вилучено під час огляду місця події пожежі 02.02.2015р. на місці розташування будинку відповідача, виявлено сліди зміненого нафтопродукту, встановити вид якого не видалось можливим з причин фізико-хімічних змін його складу. Зазначене свідчить про відсутність доказів підпалу обєкту.
Інші надані на проведення експертизи зразки пожежного сміття відбирались з місць розташування будинків 15, 16, 17 КВ «Івушка», що підтверджується додатковим протоколом огляду місця події від 20.02.2015р.. При цьому з протоколу огляду місця події від 20.02.2015р. вбачається, що на місці розташування будинку №14 КВ «Івушка» відсутнє пожежне сміття, оскільки територія вже прибрана і все сміття вивезене, що у свою чергу унеможливлює відібрання відповідних зразків для проведення експертизи. Зазначені обставини повязані з тим, що вже станом на 20.02.2015р., коли працівниками правоохоронних органів проводився додатковий огляд місця події на місці пожежі, відповідачем було прибрано все пожежне сміття та зачищено територію, на якій був осередок пожежі. Такі дії відповідача створили істотні перешкоди для визначення причини пожежі.
УДСНС України в Черкаській області 02.02.2015р. за №05/В/01.02.2015 складено технічний висновок в резолютивній частині якого зазначається, що осередок пожежі, що сталася 01.02.2015р. в будинку №14 КВ «Івушка», встановити неможливо через повне руйнування легких конструкцій. Натомість в розділі «Опис осередку пожежі» даного висновку зазначається, що осередок пожежі знаходиться на підлозі в будинку №14 в західній частині житлової кімнати, що відображено на схемі місця пожежі /а.с.109/. Ознаками осередку пожежі є наскрізний прогар підлоги, обвуглення близько 70% дерев'яних конструкцій підлоги в центральній частині житлової кімнати та залишковий вигин металевих конструкцій опор і кольори «мінливості» /а.с.103/. Отже вбачається, що осередком пожежі є підлога будинку №14.
Зазначеним технічним висновком визначені малоймовірними причини виникнення пожежі через порушення правил пожежної безпеки при експлуатації електроустановок та пічного опалення, і зроблений висновок про те, що ймовірною причиною пожежі є занесення стороннього джерела запалювання. Разом з тим, висновок про ймовірність занесення стороннього джерела запалювання ґрунтується на тому що будинок №14 не має фізичної охорони, пожежа виникла в нічний час, можливий доступ до обєкта пожежі з берега водоймища, пояснення свідка ОСОБА_5 про те, що напередодні він бачив силуети двох невідомих осіб, що мали при собі ємкість, схожу на каністру для паливно-мастильних матеріалів, що рухались по берегу водоймища поблизу будинку №14. При цьому до висновку не додано відповідних пояснень свідка. Тож оцінюючи зазначене обґрунтування суд вважає, що воно не є належним чином обґрунтованим та обєктивним і побудоване на припущеннях, а тому відповідно до положень ч.4 ст.60 ЦПК, суд критично ставиться до такого висновку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що причиною пожежі є загорання підлоги будинку №14 КВ «Івушка», що могло статися виключно через порушення правил пожежної безпеки (з боку відповідача або третіх осіб), а враховуючи, що обовязок із забезпечення пожежної безпеки в будинку №14 покладається на відповідача, то саме він має нести відповідальність за завдану пожежею шкоду. Отже вина відповідача у заподіянні збитків позивачу полягає у незабезпеченні пожежної безпеки будинку №14 КВ «Івушка», внаслідок чого сталася пожежа.
Разом з тим, згідно ч.2 ст.1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже обовязок з доведення відсутності вини відповідача у порушенні правил пожежної безпеки, що призвели до пожежі в його будинку №14 КВ «Івушка», покладається саме на відповідача.
Натомість всупереч положень ч.1, 3 ст.60 ЦПК відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у порушенні правил пожежної безпеки, внаслідок чого сталася пожежа. Суд зауважує, що наявність незакінченого кримінального провадження не є підтвердженням існування обставин, які свідчать про підпал будинку відповідача сторонніми особами.
За таких обставин матеріальну відповідальність перед позивачем повинен нести саме відповідач, який зобовязаний відшкодувати позивачеві завдані матеріальні збитки в розмірі 226925грн. Варто зауважити, що у разі якщо буде встановлено та доведено у встановленому законом порядку вину інших осіб у підпалі будинку, тоді у відповідача виникне право регресної вимоги на підставі ст.1191 ЦК.
Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як вбачається з матеріалів справи моральна шкода, завдана позивачеві полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із знищенням належного йому майна, а тому підлягає відшкодуванню.
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Стосовно розподілу судових витрат, то на підставі ч.3 ст.88 ЦПК у звязку з частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2319,25грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.7, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 226925 (двісті двадцять шість тисяч девятсот двадцять п'ять) гривень в якості відшкодування матеріальних збитків та 5000 (п'ять тисяч) гривень моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2319 (дві тисячі триста девятнадцять) гривень 25 (двадцять пять) копійок.
Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги чи заяви відповідача про його перегляд, якщо апеляційну скаргу чи заяву не було подано.

Головуючий: ОСОБА_6