Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/666/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" червня 2016 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Лисюк І.О.

при секретарі Федорів О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації, Гадинківська сільська рада про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_3С про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: с. Гадинківці, вул. І.Франка, 44 Гусятинського району Тернопільської області.

В обґрунтування позову посилається на те, що є власником зазначеного житлового будинку. До 2013 року в даному будинку проживали і зареєстровані по даний час його тітка ОСОБА_3 з дітьми: ОСОБА_5, ОСОБА_6. Після 2013 року відповідач по місцю реєстрації не у вказаному будинку не проживає, змінила місце проживання та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, забравши дітей та власні речі. Але добровільно знятися з реєстрації не бажає.

Будь-які домовленості між ним і Відповідачкою щодо користування житлом немає, остання не сплачує ніяких житлово-комунальних послуг. Разом з тим факт її реєстрації створює позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що належить на праві власності, утискає права на оформлення житлової субсидії, оскільки він повинен подавати довідки про доходи усіх зареєстрованих осіб.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що з 2001 року і по даний час вона з дітьми постійно проживає в житловому будинку, що належав її покійній матері. Зараз проводить там ремонт.

Представники третіх осіб: Служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації ОСОБА_7, Гадинківської сільської ради ОСОБА_4 вважали, що позов не підлягає до задоволення, і є таким, що порушує права неповнолітній дітей.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 на підставі рішення Гусятинського районного суду від 10.12.2012 року є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: с. Гадинківці, вул. І.Франка, 44 Гусятинського району Тернопільської області. (а.с.3-5).

Як слідує із пояснень сторін, відповідач ОСОБА_3 є тіткою позивача ОСОБА_1 Сторони не є членами сімї. ОСОБА_3 з дітьми з 2001 року проживає в зазначеному житловому будинку зі згоди колишнього власника матері ОСОБА_8, яка померла 31.05.2001 року. Відповідач ОСОБА_3 зареєструвалась за місцем проживання 28.03.2003 року, ОСОБА_5 25.10.2002 року. Неповнолітня ОСОБА_6 згідно адресної довідки не значиться в Гусятинському районі. (а.с.17-19).

Згідно акту обстеження на факт проживання особи від 22.12.2015 року, довідки Гадинківської сільської ради від 03.08.2015 року, ОСОБА_3 зареєстрована в житловому будинку за адресою: с. Гадинківці, вул. І.Франка, 44, але не проживає. (а.с.5,6).

Як встановлено, підтверджується матеріалами справи, відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою: с. Васильківці, вул. І.Франка, 16. (а.с.101-103).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 показала, що кожного року з 2012 року вони з ОСОБА_1 2-3 рази на рік приїжають в будинок, що належить позивачу в с. Гадинківці по вул. Франка, 44. В будинку не проживають відповідачі, в кімнатах безлад, порозкидані речі, відсутня електроенергія. Додатково показала, що їй відомо, що ОСОБА_3 також не проживає в будинку, що їй належить в с. Васильківці.

Свідок ОСОБА_10 показала, що в лютому 2016 року вона заходила в зазначений житловий будинок в с. Гадинківці по вул. Франка, 44. Всередині будинку нікого не було. В кімнатах вона побачила порозкидані речі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснила, що в лютому 2001 року вона переїхала з Вінницької області в с. Гадинківці, щоб доглядати за матірю ОСОБА_8, яка померла в травні 2001 року. Після смерті матері вона зареєструвалась з дітьми в зазначеному будинку та продовжувала проживати в ньому. Вона з дітьми і надалі там живе. На даний час проводить ремонт. Іншого житла в с. Гадинківці вона не має. Будинок в с. Васильківці, який їй належить не придатний для проживання.

Факт проживання ОСОБА_3 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в житловому будинку за адресою: с. Гадинківці, вул. І.Франка, 44, підтверджується актом обстеження житлових умов від 9 березня 2016 року, з якого слідує, що комісією при Гадинківській сільській раді проведено обстеження житлових умов ОСОБА_3 та встановлено, що остання з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4. Акт підписано членами комісії. (а.с.32).

Зазначені обставини підтвердила в судовому засіданні представник Гадинківської сільської ради сільський голова ОСОБА_4, яка пояснила, що оглянута в судовому засіданні ксерокопія акта обстеження на факт проживання особи від 22.12.2015 року, подана стороною позивача містить неправдиву інформацію, а також акт не затверджений печаткою ради.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як встановлено, позивач заявив вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком та в обґрунтування своїх вимог послався на положення ст. 386, ст. 405 ЦК України та ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР. Зазначив, що це є однією із форм захисту власником своїх прав.

Суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Разом з тим, у ст. 47 Конституції України зазначено, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом.

Пунктом п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не є членами сімї теперішнього власника спірного житлового будинку. Однак, зареєстровані та мешкають у ньому до цього часу та користуються цим житлом.

Належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, що доводять обставини, на які посилається сторона позивача в позові, позивачем ОСОБА_1 не надано та не спростовано встановлені судом обставини.

Враховуючи вищевикладене позивач не довів обставин відсутності відповідачів без поважних причин понад один рік в житловому будинку, що належить йому та не надав доказів обґрунтованості позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Як вбачається із змісту позову, ОСОБА_1 не предявлено позову усунення перешкод в користуванні власністю, виселення відповідачів, тощо, а заявлено вимоги про визнання відповідачів, такими, що втратили право користування житлом на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України.

При цьому суд відповідно до ст. 10 ЦПК України сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснюючи сторонам їх права та сприяв у їх здійсненні.

Наявні матеріали справи також свідчать про те, що за змістом ст.ст. 3,4,15 ЦПК України, позивач вибрав неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, що не позбавляє ОСОБА_1 повторно звернутись до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 405 Цивільного кодексу України, ст.9, 71, 72 ЖК УРСР, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 110, 209, 12, 214-215, 218 ЦПК суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд з дня його проголошення.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно.

Суддя Гусятинського районного ОСОБА_11