АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/1372/15-ц
Провадження № 22-ц/792/821/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Переверзєвої Н.І.

суддів: Кізюн О.Ю., Юзюка О.М.

секретар Дубова М.В.

з участю: ОСОБА_1, представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полонського районного суду від 29 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Полонської районної державної адміністрації про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення і стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю, визнання спільної сумісної власності подружжя

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду і просила виселити відповідача, чим усунути перешкоди у володінні і користуванні, належним їй на праві власності будинком АДРЕСА_1 Хмельницької області, а також стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 пред"явив зустрічний позов і після уточнення позовних вимог просив: визнати факт проживання однією сім"єю між ним та ОСОБА_2 станом на 11 липня 2006 року; визнати факт придбання ним спільно із ОСОБА_2 на час спільного проживання однією сім"єю житлового будинку, загальною площею 68,2 кв.м. та житловою площею 34,7 кв.м., цегляного хліва Б, земельної ділянки, площею 500 кв.м., розташованих за АДРЕСА_1; визнати означений житловий будинок, хлів та земельну ділянку спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2; визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку, цегляного хліва та земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Рішенням Полонського районного суду від 29 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Полонської районної державної адміністрації про усунення перешкод в

_______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції -Дідек М.Б. Провадження № 22ц/792/821/16

Доповідач - Переверзєва Н.І. Категорія 05

користуванні житловим будинком шляхом виселення та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Зустрічний позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу з 30 січня 2006 року по 27 серпня 2015 року.

Визнано житловий будинок загальною площею 68,2 кв.м. та житловою площею 34,7 кв.м., господарську споруду - цегляний хлів Б, розташовані на земельній ділянці площею 500 кв.м. за АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку та господарської будівлі за АДРЕСА_1.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 означене рішення вважає незаконним, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задоволити її позовні вимоги, у зустрічному позові ОСОБА_1 - відмовити. На думку апелянта, рішення суду ґрунтується на припущеннях, також судом не застосовано строк позовної давності. Вважає, що лише на основі декількох відео-зйомок застілля у їхньому будинку, суд прийшов до безпідставного висновку, що вони з ОСОБА_1 проживали однією сім"єю і мали спільний бюджет. Наголошує, що з 2006 року вони не проживали як чоловік і жінка, не вели спільного господарства , а свідки, на покази яких у рішенні послався суд, і стверджували протилежне , є знайомими її бувшого чоловіка і не знали фактичних обставин їх життя. Не свідчить про вкладення коштів ОСОБА_1 у придбання спірної нерухомості і підроблена, як вважає апелянт, розписка про позичку ним грошей у ОСОБА_4 Натомість, суд першої інстанції не врахував свідчень їх спільних із ОСОБА_1 дітей, а також показів свідків, запрошених нею до суду, які підтвердили недостойну поведінку чоловіка, його появу в домі у нетверезому стані і самовільне зайняття ним однієї з кімнат будинку у 2011 році. Таке вибіркове ставлення до показів свідків і застосування норм Сімейного кодексу України позбавило її та дітей права власності на ? частину будинку і фактично можливості проживання у ньому.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 19 липня 1997 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають трьох дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Заочним рішенням Полонського районного суду від 30 січня 2006 року за ініціативою ОСОБА_2, яка на той час перебувала на 7 місяці вагітності, однак приховала даний факт від суду, шлюб між подружжям ОСОБА_2 розірвано. Остання 31 травня 2006 року отримала свідоцтво про розірвання шлюбу і одразу ж звернулась за наданням соціальної допомоги, як одинокій матері. Сторони визнали, що на той час ОСОБА_1 перебував поза межами м. Полонного на заробітках в м. Києві і про рішення суду взнав зі слів дружини в межах одного року, копії означеного рішення так і не отримав.

11 липня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу будинку з господарськими будівлями за АДРЕСА_1. Як пояснила в судовому засіданні продавець про відчудження свого спадкового будинку вона домовлялась із ОСОБА_1, із ним же обумовлювали ціну, а оглядати будинок приходили обоє подружжя і із спілкування з ними вона зрозуміла, що він придбавається для проживання їх сім"ї. Договір оформлявся на ім"я ОСОБА_8, на що дав згоду її чоловік, оскільки він тоді був на заробітках.

Допитані судом сусіди сторін - свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 підтвердили, що подружжя разом вселялись в будинок у 2006 році, жили у ньому як сім"я до 2015 року, тримали господарство, робили ремонт і ставили паркан, про їх розлучення нічого не було відомо, а свідок ОСОБА_14 зазначила про негідну поведінку ОСОБА_1 в цей період часу щодо дружини і дітей через зловживання спиртними напоями. Всі ці особи не є зацікавленими у результатах розгляду справи, тому їх покази є об"єктивними і в сукупності з іншими наявними доказами (фотографії сім"ї, покази свідка ОСОБА_6, пояснення самої ОСОБА_2, які вона давала дільничному інспектору Полонського РВ УМВС України 20 травня 2012 року щодо обставин сварки із ОСОБА_1 тощо) дали суду першої інстанції обгрунтовані підстави прийти до висновку, що сторони із 30 січня 2006 року до 27 серпня 2015 року проживали однією сім"єю, між ними були усталені відносини, які притаманні подружжю, вони мали спільний бюджет, за який був придбаний не лише спірний будинок, що є їх спільною сумісною власністю, а й побутова техніка і інші необхідні для сім"ї речі. При цьому вірно відхилив доводи позивачки-відповідачки про те, що будинок придбавався без участі ОСОБА_1, лише за кошти її батька, оскільки вона не надала з цього приводу належних доказів та наявності між нею і батьком будь-яких домовленостей чи угод, як і доказів на підтвердження своїх позовних вимог про самовільне вселення відповідача-позивача декілька років тому у належний їй на праві приватної власності будинок. Слід погодитись із обґрунтованістю висновку суду щодо оцінки показів дітей сторін і відмови у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і містять посилання на обставини, які з достатньою повнотою досліджені і оцінені судом першої інстанції. Вони фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду по їх оцінці та не впливають на законність рішення, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Полонського районного суду від 29 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.І. Переверзєва