У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Пирогової Л.В., при секретарі Козаковой Н.Г., за участю заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи: Головне управління юстиції у Донецькій області Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень, Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», фізична - особа підприємець ОСОБА_3, про бездіяльність державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця. В обгрунтування скарги зазначив, що ухвалою Селидівського міського суду від 17.12.2015 р. було задоволено його заяву та визнано таким, що не підлягаю виконанню виконавчий лист № 2/05008/104/2012, виданий Ворошилівським районним судом м.Донецька 06.08.2013 р. про стягнення солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 4403767,75 грн. Скаржнику стало відомо, що державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області його майно накладено арешт та оголошено заборону відчуження. 20.01.2015 року у нього вилучено та передано на тимчасове зберігання на спеціальний майданчик м.Цюрупинська автомобіль марки DAIMLER-BENZ250, 1986 року випуску, синього кольору, двигун без №, кузов № НОМЕР_1, тип кузову легковий седан, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯНВ № 092914, виданого 15.04.2000 р. начальником МРЕВ м.Донецька. Вважає дії державного виконавця неправомірними, оскільки виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню. Просив визнати бездіяльність державного виконавця неправомірною та зобовязати державного виконавця зняти арешт з його рухомого та нерухомого майна, а також зобовязати Головне управління юстиції у Донецькій області Управління державної виконавчої служби Відділ примусового виконання рішень повернути йому автомобіль марки DAIMLER-BENZ250, 1986 року випуску, синього кольору, двигун без №, кузов № НОМЕР_1, тип кузову легковий седан, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯНВ № 092914, виданого 15.04.2000 р. начальником МРЕВ м.Донецька.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити скаргу.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області - в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав суду заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні скарги в частині визнання бездіяльності державного виконавця та повернення автомобілю, та в частині звільнення рухомого майна та нерухомого майна з під арешту вирішити на розсуд суду.

Заінтересовані особи ПАТ «ВТБ Банк» та ФОП ОСОБА_3, в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.12.2015 р., виконавчий лист № 2/05008/104/2012, виданий Ворошилівським районним судом м.Донецьк від 06.08.2013 р. про солідарне стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» в особі відділення «Донецька регіональна дирекція «ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором в сумі 4403767,75 грн., було визнано таким, що не підлягає виконанню. Ухвала суду набрала законної сили.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, постановою №40618323 старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області від 15.11.2013 року накладено арешт на все рухоме майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначав, що він звертався до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області із заявою про скасування арешту майна у звязку із визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, але йому відповіді не надано.

Відповідно до ст. 383, 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та обовязки. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

У відповідності з приписами частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої ст. 11 Закону державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Заходами примусового виконання рішень згідно ст. 32 Закону є: звернення стягнення на кошти та інше майно(майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб, або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно п.4 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам.

Згідно ст.50 Зазначеного закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесенним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови для їх предявлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Суд не бере до уваги посилання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області на те, що у випадку завершення виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», зняття арешту з майна боржника суперечить нормам зазначеного Закону, оскільки на підтвердження факту завершення виконавчого провадження саме з цих підстав не надано жодного належного та допустимого доказу.

Враховуючи вище зазначені норми Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, яким було накладено арешт на рухоме майно ОСОБА_1, не було виконано ст. 49, 50 зазначеного Закону, що є з боку державного виконавця бездіяльністю з приводу зняття арешт з рухомого.

Крім того, на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, суд вважає, що скарга в частині визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобовязання зняти арешт з рухомого майна ОСОБА_1, обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки виконавчий лист, згідно якого було накладено арешт на майно ОСОБА_1 ухвалою суду визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Що стосується вимоги скаржника щодо зобовязання зняти арешт з нерухомого майна, суд вважає дану вимогу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки постановою №40618323 старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області від 15.11.2013 року накладено арешт саме на все рухоме майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження, та посилання на нерухоме майно відсуне.

Вирішуючи вимогу скаржника в частині зобовязання Головне управління юстиції у Донецькій області Управління державної виконавчої служби Відділ примусового виконання рішень повернути йому автомобіль марки DAIMLER-BENZ250, 1986 року випуску, синього кольору, двигун без №, кузов № НОМЕР_1, тип кузову легковий седан, який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯНВ № 092914, виданого 15.04.2000 р. начальником МРЕВ м.Донецька, суд враховує вимоги ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини, та копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога скаржника в частині зобовязання Головне управління юстиції у Донецькій області Управління державної виконавчої служби Відділ примусового виконання рішень повернути йому автомобіль є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покласти на Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця неправомірною та зобовязати державного виконавця зняти арешт з рухомого майна ОСОБА_1, який накладено старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Донецькій області відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №40618323 від 15.11.2013 року.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Головного управління юстиції у Донецькій області Управління державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень судовий збір в доход держави у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали складено 24.06.2016 року.

Суддя Л.В.Пирогова