Справа № 200/2453/16-ц
Провадження №2/200/2177/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«11» травня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровськ

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Кравченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровськ справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, Інк» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, виплату компенсації за невикористану відпустку, виплату вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

«15» лютого 2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПрАТ «ОСОБА_2, Інк» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати середнього заробітку за час затримки розрахунку, виплату компенсації за невикористану відпустку, виплату вихідної допомоги.

В обґрунтування позову посилається на те,на підставі наказу №40-к з 05 лютого 2013 р. працювала на ПрАт «ОСОБА_2, ІНК» в транспортному цеху та обіймала посаду розподілювачем робіт за четвертим розділом. На підставі наказу №6390-к від 06 липня 2015 р. вона була звільнена з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В день її звільнення їй було видано трудову книжку, проте не виплачено заробітну плату, починаючи з 01 квітня 2015 року по 30 червня 2015 року.

В період роботи позивача підприємстві виникла заборгованість по заробітній платі: за квітень 2015 року 1853,96 грн.; за травень 2015 року 1552,12 грн.; за червень 2015 року 2412,34 грн., а всього - 5818,42 грн. Окрім того, посилається на те, що відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів; відповідно до ст. 116 КЗпП відповідач зобовязаний в день звільнення виплатити всі гроші, що належать позивачці, проте рахунок не проведений; відповідно до ст. 117 КзпП підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки в день фактичного розрахунку.

Враховуючи викладене, просила суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, Інк» (код підприємства 19133330) на її користь заробітну плату за період з 01 квітня 2015 року по 06 липня 2015 року у розмірі 5818 грн. 42 коп.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, Інк» (код підприємства 19133330) на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 65 грн. в день починаючи з 07 червня 2015 по день прийняття судом по справі рішення; стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, Інк» (код підприємства 19133330) на її користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 817, 90 грн.; стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, Інк» (код підприємства 19133330) на її користь вихідну допомогу у розмірі 3031 грн. 49 коп.

В подальшому позивачка звернулася до суду із заявою в якій просила позовні вимоги в

частині стягнення на її користь: середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 65 грн. в день починаючи з 07 червня 2015 по день прийняття судом по справі рішення; компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 817, 90 грн. та вихідну допомогу у розмірі 3031 грн. 49 коп. залишити без розгляду.

30 березня 2016 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 65 грн. в день починаючи з 07 червня 2015 по день прийняття судом по справі рішення; компенсації за невикористану відпустку у розмірі 817, 90 грн. та вихідної допомоги у розмірі 3031 грн. 49 коп. залишені без розгляду.

В судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву, у якій просила розглянути справу у її відсутність, в своїй заяві уточнила позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 7767,03 грн. та просила задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, суду причини неявки не повідомив, повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності представника підприємства та письмових заперечень на позов не надходило.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлене наступне.

Встановлено, що позивачка по справі з 05 лютого 2013 року перебуває у трудових відносинах із відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до запису в трудовій книжці №639 к від 25 червня 2015 року позивачку було звільнено з підприємства 06 липня 2015 р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України із виплатою вихідної допомоги у розмірі місячного середнього заробітку робітників відділу технічного контролю (а.с.16).

На момент звільнення існувала заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 7767,03 грн. В липні 2015 р. нараховано вихідну допомогу при звільненні і компенсацію за невикористану відпустку, що підтверджується довідкою ПрАТ «ОСОБА_2, Інк».

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 Закону України «Про оплату праці», входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Ст. 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У звязку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконувалися обовязки по сплаті заробітної плати, суд дійшов до висновку, що відповідно до довідки з місця роботи ОСОБА_1, наданої відповідачем, позивачці не було виплачено нараховану їй заробітну плату з вини відповідача, а сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, а тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 367 ЦПК України стягнення заробітної плати позивачу з відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду позовом позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст. 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 10, 57, 60, 88, 174, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, Інк» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, виплату компенсації за невикористану відпустку, виплату вихідної допомоги, - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОСОБА_2, Інк» (код підприємства 19133330) на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 7 767 грн. 03 коп.

Стягнути з ПрАТ «ОСОБА_2, Інк» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Згідно ст. 367 ЦПК України стягнення заробітної плати позивачу з відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску