У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко І.В.
суддів:Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:представника банку Рожка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2016 року по справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд безпідставно застосував позовну давність за всіма вимогами банку, оскільки договір діє до повного виконання та банк має право на отримання процентів та неустойки за весь час користування кредитом, і, крім того, поза увагою суду залишився факт здійснення боржником платежу 17.10.2013 року у сумі 1497,56 грн, що свідчить про переривання строку позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.09.2006 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № CNKMAK00040010 про надання кредитних коштів шляхом надання готівкою через касу на строк з 25.09.2006 року по 25.09.2010 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 8914,46 доларів США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 2040,81 доларів США на сплату страхових платежів, передбачених п.. 2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування кредитом 0,96 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструмента 0,96 % від суми виданого кредиту, з періодом сплати з «15» по «20» число кожного місяця.

Згідно п. 3.2 договору, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.1.1.,2.2.4.,2.3.3., позичальник сплачує банку за користування кредитом 2,74 % на місяць від суми непогашеної в строк заборгованості.

При порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.2.2.2.,2.2.3. даного договору, банк має право нарахувати пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочки (п. 4.1 Договору).

В забезпечення виконання зобов'язання за договором сторони 25.09.2006 року уклали договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач надав в заставу автомобіль ГАЗ 3302-14 (а.с. 79-80).

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.08.2009 року було звернуто стягнення на предмет застави шляхом продажу заставного автомобіля ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

У зв'язку з тим, що ОСОБА_7 продовжував допускати порушення умов кредитного договору і коштів від реалізованого предмету застави не вистачило для погашення заборгованості, станом на 04.08.2015 року виникла нова заборгованість у сумі 38880,31 доларів США, що складається: з заборгованості за кредитом у сумі 4315,59 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 9310,16 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом 378,93 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 24875,63 доларів США.

ОСОБА_7 подав до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а.с.113).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що сплинула позовна давність за вказаними вимогами.

Такі висновки суду відповідають наданим доказам та положенням чинного законодавства.

Позовна давність, відповідно до положень ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Строк повернення кредиту між сторонами був узгоджений до 25.09.2010 року включно і, в разі неповернення кредиту до вказаної дати, у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розпочинається перебіг позовної давності на захист свого права.

Твердження апелянта про те, що п.5.1. передбачає дію договору до повного його виконання, не спростовують висновків суду, оскільки договір може за згодою сторін діяти і після дати внесення останнього платежу. Крім того, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії договору, скільки з певними моментами, які свідчать про порушення прав особи. У даній справі основне зобов'язання повинно було виконатись до 25.09.2010 року і невиконання боржником своїх зобов'язань в зазначений день свідчить про початок перебігу позовної давності.

Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову як за основними грошовими зобов'язаннями, так і за додатковими, а тому доводи апеляційної скарги про необхідність задоволення позову за додатковими вимогами не заслуговують на увагу.

Посилання апелянта на переривання позовної давності у зв'язку зі здійсненням боржником платежу 17.10.2013 року не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Як пояснив представник позивача в суді апеляційної інстанції, платіж у сумі 1497,56 саме доларів США 17.10.2013 року виник у зв'язку з перерахуванням коштів, отриманих від реалізації предмету застави за рішенням суду.

Однак, ч.1 ст.264 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

В даній справі боржник ОСОБА_7 не вчиняв особисто 17.10.2013 року ніяких дій, що свідчать про визнання ним боргу. Заочним рішенням суду від 12.08.2009 року (а.с.83-85) реалізація заставного автомобіля ОСОБА_7 була доручена ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК». 17.03.2010 року автомобіль був вилучений банком у ОСОБА_7 (а.с.87) і реалізований банком, а отримані гроші, згідно до меморіального ордеру № 1 від 17.10.2013 року, саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не боржник, перерахувало на погашення боргу за кредитом ОСОБА_7

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.4-6, 104-107) не вбачається здійснення відповідачем платежів в рахунок погашення заборгованості за період з 25.09.2010 року по 25.09.2013 року, тобто в межах позовної давності.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у судовому рішенні, доводами апеляційної скарги не спростовуються, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: