У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від

22 липня 2016 рокута ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, про відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 30 травня 2013 року в районі автозаправної станції, розташованої по вулиці Дніпровській, 11, в

м. Комсомольську (зараз м. Горішні Плавні) Полтавської області, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «Hyndai 130», державний номер НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_2, та коня, власником якого був ОСОБА_3 В результаті ДТП їй було завдано майнової шкоди в розмірі

49 306 грн.

Просила стягнути з відповідача на її користь суму збитків в розмірі

49 306 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в якому вказав, що дорожньо-транспортна пригода сталася виключно з вини ОСОБА_2, внаслідок чого загинув кінь, який є власністю ОСОБА_3

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, ОСОБА_2, яка керувала транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Просив стягнути з ОСОБА_2 вартість завданих йому збитків в розмірі

80 000 грн

У травні 2014 року ОСОБА_3 подав заву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість завданих йому матеріальних збитків в розмірі 72 000 грн та моральну шкоду в розмірі 8 000 грн.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 72 000 грн.

У задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішеннята ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано керувався положеннями частин 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України та вірно враховував автотехнічну експертизу № 271 від 15 серпня 2014 року, комплексну судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу № 460/461 від

3 липня 2014 року та комплексну додаткову судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу № 963/964 від 14 грудня 2015 року, а також показання свідка, який є незацікавленою особою, та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 є суб'єктом, який визначений у ч. 5 ст. 1187 ЦК України та має нести відповідальність, оскільки ОСОБА_2 не надано доказів, які виключали її відповідальність, а саме: наявність непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку про часткове задоволення зустрічного позову та відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Визначаючи суму відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що підлягає стягненню з ОСОБА_2, суди керувались висновком експертного товарознавчого дослідження № П-5, що складений 20 січня 2014 року, відповідно до якого ринкова вартість племінного жеребця чистокровної верхової породи по кличці Стог, що був народжений в Онуфріївському кінному заводі

№ 175 - 1 січня 1997 року, внесений у Державну книгу племінних коней чистокровної верхової породи Росії, станом на 16 січня 2014 року складала

72 000 грн.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від

22 липня 2016 рокута ухвали апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна