Ухвала

іменем україни

31 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно утримуваних коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення безпідставно утримуваних коштів у розмірі 130 603 грн 63 коп. та 20 000 грн - моральної шкоди.

Мотивуючи позовні вимоги, зазначала, що є власником банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_1, яку банк 11 липня 2015 року заблокував, без її повідомлення про призупинення операцій за картковим рахунком без вказівки строку та конкретних причин таких дій.

Оскільки дії відповідача призвели до фактичного привласнення її майна, що також спричинило їй й моральну шкоду, просила позов задовольнити шляхом стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» майнової шкоди в сумі 130 603 грн 63 коп. та моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти за карткою НОМЕР_1 в розмірі 135 429 грн 38 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником банківської картки НОМЕР_1 ПАТ КБ «Приватбанк», має поточний рахунок, який обслуговується цією карткою, на якому станом на 14 грудня 2015 року знаходилися її грошові кошти в сумі 135 429 грн 38 грн, відповідно до виписки банка по зазначеній картці.

11 липня 2015 року позивач дізналася, що відповідачем в односторонньому порядку призупинені операції по картці без вказівки строку та причин такого призупинення.

ОСОБА_4 зверталася до головного управління ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою-вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами на поточному рахунку та скаргою, але відповіді так і не отримала, що підтверджується листом банку (а.с.10).

Крім того, з квитанції від 24 лютого 2016 року вбачається, що позивачу відмовлено в здійсненні транзакції за карткою через ліміт доступності (а.с. 92).

Пунктом 1.3.2.13 Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що банк має право відмовитися від здійснення розрахункових операцій по рахунку клієнта в разі виникнення мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій.

Відповідно до п. п. 1.3.2.14 Умов та правил надання банківських послуг банк має право призупинити проведення фінансових операцій або фінансові операції по рахунку у випадку, якщо така операція (операції) містить ознаки операцій, що підлягають фінансовому моніторингу відповідно до законодавства про запобігання і протидію легалізації (відмиванню) доходів, отриманих злочинних шляхом, або фінансування тероризму, і зобов'язаний призупинити проведення фінансової операції, якщо її учасником або вигодонабувачем є особа, яка включена до переліку осіб, пов'язаних із здійсненням терористичної діяльності або відносно якої застосовані міжнародні санкції.

За правилами пункту 91 розділу VIII Постанови Правління НБУ від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу»передбачено, що Банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов вірного й обґрунтованого висновку щодо задоволення позову, оскільки позивачем доведено, що банк відмовився від здійснення розрахункових операцій по її картці без виникнення мотивованих підозр відносно використання банку для проведення незаконних операцій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк»висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.І.Євтушенко

Г.І.Мостова