Справа № 464/1058/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/2763/16 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 лютого 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 лютого 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення, що він є за національністю «поляк» - відмовлено.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що районним судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права. Вказує, що не погоджується із висновком районного суду про те, що заявник не прагне настання жодних юридичних наслідків від встановлення польського походження, оскільки заявник звертаючись із заявою про встановлення юридичного факту якраз і прагнув отримати відповідні юридичні насідки, зокрема можливість оформити відповідні документи та відвідувати Республіку Польща.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким встановити юридичний факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Миклашів Новояричівського району Львівської області, належить до польської національності по лінії батька. Внести зміни до актового запису про шлюб №35 від 24.11.1968 року складений Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області на ОСОБА_2 змінивши національність нареченого з «українець» на «поляк».

Представник заінтересованої особи - Пустомитівського РВ ДРАЦС подав суду заяву, у якій просить проводити слухання справи за відсутності представника відділу. (а.с. 55)

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що право на індивідуальність передбачене ст. 300 ЦК України не порушене, оскільки не зазначення в документах національності «поляк» не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно з положеннями ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 256 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений перелік справ, не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 11 ЗУ "Про національні меншини в Україні" громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до вимог ст. 13 ЗУ "Про національні меншини в Україні" громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання.

Як визначено ст. 15 ЗУ "Про національні меншини в Україні" громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 32/5/101 від 23 травня 2001 року Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України та наказу Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 "Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання органи РАЦС не уповноважені реєструвати інформацію про національну приналежність фізичних осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Миклашів Львівської області. Його батько - ОСОБА_5 за національністю зазначений «поляк» відповідно до копії свідоцтва про народження НОМЕР_1. (а.с. 3)

24.11.1968 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_6, про що видано свідоцтво про одруження НОМЕР_2, де в графі «національність» зазначено «українець», в якому він просить внести зміни. (а.с.4)

Заявник ОСОБА_2 покликається на те, що він бажає відновити та підтвердити свою національність, однак належність до певної національності в Україні не підлягає реєстрації, оскільки не має будь-якого юридичного значення. З належністю особи до певної національності не пов'язується виникнення, зміна або припинення будь-яких цивільних прав та обов'язків.

Разом з тим, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Cуду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 "Про порядок зміни громадянами України національності", зміна національності чинним законодавством не передбачена. Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення таких фактів, як належність до певної національності

Верховний Суд України у своєму Аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 2012 року зазначив, що не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо належності до певної національності.

Щодо вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського РУЮ внести зміни до книги запису актів цивільного стану та до графи відомості про нареченого у свідоцтві про одруження національність з «українець» на «поляк», то колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до вірного висновку, що така вимога може бути предметом розгляду позову ОСОБА_2 до відділу державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції, який повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 лютого 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді Н.П. Крайник

М.М. Шандра