Справа № 362/3423/16-ц
Провадження № 2/362/2129/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Лущик Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що 27 червня 2007 року між нею і відповідачем було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої в селищі Глеваха Васильківського району Київської області, на підставі якого вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 62 000 гривень 00 копійок, а остання, отримавши вказані грошові кошти, передала їй у власність обумовлену земельну ділянку.

Посилаючись на норму частини другої статті 220 ЦК України, позивач просить визнати зазначений договір купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнати за нею право власності на таку земельну ділянку, у звязку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного між ними договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Сторони в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності; при цьому відповідач визнала позов.

Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини.

27 червня 2007 року між сторонами в простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої в селищі Глеваха Васильківського району Київської області (а.с. 5).

Відповідно до частини другої статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

За змістом статті 210 та частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації; договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Зокрема, вирішуючи питання про обґрунтованість позову та існування підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з правових висновків Верховного Суду України, що містяться у постанові № 6-162цс12 від 30 січня 2013 року, які полягають у наступному.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обовязків для сторін.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права: суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів (ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України).

Отже, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу земельної ділянки, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, не може бути визнаний дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Таким чином, відсутні також і підстави для визнання за позивачем права власності на вказану земельну ділянку.

У звязку з цим, суд не приймає до уваги факт визнання відповідачем позову на підставі частини четвертої статті 174 ЦПК України, через відсутність для того законних підстав, оскільки визнання відповідачем позову суперечить закону.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись постановою Верховного Суду України № 6-162цс12 від 30 січня 2013 року, ст. 220 ЦК України, ст. ст. 1 11, 57 61, 64, 88, 169, 208, 209, 212 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий