Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/373/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.03.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Голованя А.М., Письменного О.А.

із секретарем Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4 про визнання факту родинних стосунків та встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання факту родинних стосунків та встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її бабуся ОСОБА_5, після смерті якої залишилось спадкове майно; житловий будинок та грошові вклади.

Після смерті бабусі позивачеві стало відомо про наявність заповіту від 08 серпня 2008 року, яким ОСОБА_5 заповідала передати все належне їй майно було ОСОБА_3

Вказаний заповіт був визнаний недісним згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 червня 2014 року, яке набрало законної сили 29 липня 2014 року. Також за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 24 березня 2015 року, було визнано недійсними видані нотаріусом 14 серпня 2012 року на ім"я ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за вказаним заповітом.

Позивач як спадкоємець за законом за правом представлення після смерті своєї матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, яка була дочкою померлої ОСОБА_5, 15 квітня 2015 року звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до приватного нотаріуса ОСОБА_7 Проте, постановою нотаріуса від 18 квітня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину з причин пропуску строку на прийняття спадщини та відсутності документів, що підтверджують факт родинних стосунків між нею та померлою.

Для підтвердження родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, позивач просила встановити факт, що її мати ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, була дочкою ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, враховуючи, що документи про народження та одруження ОСОБА_6 містять описки та помилки, в тому числі пов'язані із перекладом з російської на українську мову.

ОСОБА_2 просила суд відповідно до ст. 1272 ЦК України визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5, важаючи, що наявність заповіту перешкоджала їй як спадкоємцю за правом представлення звертатись із заявою про прийняття спадщини, а вказана причина була усунута лише після набрання законної сили судовими рішеннями про визнання недійсним заповіту та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину на ім"я ОСОБА_3

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог (а.с. 2-4 т.2). Звертає увагу на те, що до визнання недійсним заповіту вона була позбавлена права на прийняття спадщини, тому встановлений законом строк був пропущений з поважних причин, що відповідно до ст. 1272 ЦК України дає підстави для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, відмовляючи їй у встановленні факту, що її мати ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, була дочкою ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, суд позбавив можливості ОСОБА_2 підтвердити наявність родинних відносин з померлою ОСОБА_5, безпідставно пославшись на наявність такого висновку у мотивувальних частинах інших судових рішень.

Відповідачем подано письмове заперечення проти доводів апеляційної скарги (а.с.17-19 т. 2).

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення позивача і її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача, який заперечував проти скасування судового рішення, вивчивши матеріали справи, перевіривши у передбачених ст. 303 ЦПК України межах законність і обгрунтованість судового рішення, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 88 років померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого повторно міським відділом по державній реєстрації смертей Головного управління юстиції у Кіровоградській області 04 листопада 2014 року (а.с. 8 т.1).

08 серпня 2008 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Сотник Н.Л., 8 серпня 2008 року за реєстровим № 2684 за яким вона заповідала все своє майно, яке їй належало на день смерті, відповідачу ОСОБА_3 (а.с. 62 т.1).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 червня 2014 року, що набрало законної сили 29 липня 2014 року визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Сотник Н.Л. 08 серпня 2008 року, реєстровий № 2684, на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 19-21).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2015 року було визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 серпня 2012 року, видане на ім'я ОСОБА_3, на спадкове майно - жилий будинок з надвірними спорудами, зареєстроване у реєстрі за № 1317; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 серпня 2012 року, видане на ім'я ОСОБА_3, на спадкове майно - земельну ділянку площею 0,1063 га, зареєстроване в реєстрі за № 1320; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 серпня 2012 року, видане на ім'я ОСОБА_3, на спадкове майно - грошові вклади у сумі 3421,72 грн., зареєстроване в реєстрі за № 1324 (а.с. 22-24 т.1).

Постановою приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Сотник Н.Л. від 18 квітня 2015 року № 12/02-31 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на заявлене майно після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, через неприйняття нею спадщини після смерті останньої та у зв'язку з неможливістю встановити родинні відносини між спадкодавцем та її дочкою ОСОБА_8 та відповідно між онукою ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.15-17 т.1).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Тобто прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Воля спадкоємця, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, виражаєтьсяв поданій ним до нотаріальної контори заяві про прийняття спадщини.

Здійснення цього одностороннього правочину залежить виключно від волі спадкоємця. Факт прийняття спадщини одним із спадкоємців породжує правові наслідки лише безпосередньо для даної особи і жодним чином не впливає на юридичне положення інших спадкоємців.

Передбачена ст. 1268 ЦК України безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови (наприклад, прийняття спадщини одним із спадкоємців за умови, що інші спадкоємці від спадщини відмовляються), рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК наслідком пропущення спадкоємцем строку для прийняття спадщини з поважних причин є визначення йому судом додаткового строку, достатнього для подання ним заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд зазначив, що позивачем не наведено причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, через які вона не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, встановив фактичні обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, зокрема з'ясував дійсні причини пропуску ОСОБА_2 строку для звернення із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджних доказів, яким дана правильна оцінка, встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував положення норм права, які їх регулюють, та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про безпідставність цих позовних вимог, в цій частині рішення суду є законним і обгрунтованим і не підлягає зміні або скасуванню.

В той же час колегія суддів не погоджується з рішеннням суду у іншій частині з огляду на таке.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт, що мати позивача, ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, була дочкою ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджуються копією актового запису про народження № 277 від 14 лютого 1942 року на ОСОБА_8 та копією актового запису про шлюб № 952 від 29 липня 1961 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 (а.с. 184,185 т.1).

Позивач ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_8, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виписка з актового запису про шлюб № 2186 від 06 жовтня 1982 року, довідка про реєстрацію шлюбу № 284/061/342 від 28 липня 2008 року та копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 11-14 т.1).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3, виданого Кіровоградським міським відділом по реєстрації смертей Головного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 9 т.1).

Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 грудня 2013 року , яке набрало законної сили 03 червня 2014 року (а.с. 198-202 т.1) було встановлено, що ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилаючись на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання факту родинних стосунків задоволенню не підлягають.

З таким висновком суду не можна погодитися.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт, що ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, була дочкою ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, проте безпідставно відмовив у його встановленні, не врахувавши, що встановлення вказаного юридичного факту необхідно ОСОБА_2 для підтвердження родинних відносин з її бабусею ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, від чого залежить виникнення, зміна або припинення особистих та майнових прав, і вона не має можливості у інший спосіб підтвердити ці родинні відносини.

Позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню, тому рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України через порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про визнання факту родинних стосунків.

Встановити факт, що мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, була дочкою ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий суддя

Судді: