Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство "Архітектор", Варковецька сільська рада, Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, скасування державної реєстрації права власності

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача -ОСОБА_4, представника відповідачки ОСОБА_3-ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з прилеглими до нього погосподарськими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю м'ясо-коптильний цех, що знаходиться по АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, яка належала ОСОБА_6 згідно Державного акта на право власності від 8.04.2004 року для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,4410 га та земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель в розмірі 0,2500 га, місцезнаходження яких АДРЕСА_1.

Скасовано реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1, що знаходиться в АДРЕСА_2, здійснену 7.10.2009 року КП "Архітектор", реєстраційний номер 28470972.

Скасовано рішення реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області від 11.01.2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 16.

Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3654 грн.

Скасовано арешт накладений ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 19 лютого 2015 року на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд у своєму рішенні помилково посилається на наявність порушеного права позивача в зв'язку з наявною відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій у матеріалах справи відсутня, а позовні вимоги ґрунтуються лише на відповіді Другої державної нотаріальної контори від 14.01.2015 року за № 14/01-16.

Крім того, з пояснень іншого відповідача ОСОБА_3, йому стало відомо, що позивач навіть не отримував свідоцтва про смерть ОСОБА_6, а копія свідоцтва, що додана до позовної заяви виготовлена із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17 лютого 2009 року, отриманого ОСОБА_3, що ще раз доводить те, що ОСОБА_2 не звертався у нотаріальну контору з всіма необхідними документами для прийняття спадщини.

Твердження позивача про порушення його права наявністю рішень реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області реєстраційний номер: 28470972 та реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 16 нічим не підтверджені, оскільки судові рішення, які були підставою для реєстрації права власності на даний час скасовані, а позивач не позбавлений можливості звернутись у відповідну реєстраційну службу із заявою на скасування державної реєстрації прав власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Позивачу було відомо, що з моменту смерті ОСОБА_6 по день розгляду справи в суді у спірному житловому будинку проживає та всім розпоряджається ОСОБА_3, проте на протязі семи років він жодних претензій з цього приводу не заявляв та не ставив питання стосовно порушення будь-яких його прав.

Вважає, що початок перебігу позовної давності щодо пред'явлення вимог в частині визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями починається з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права, а саме з дня смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, не погоджується із покладенням судом на нього солідарно з ОСОБА_3 відшкодування судових витрат, оскільки жодного відношення стосовно задоволених судом вимог про визнання права власності на об'єкти нерухомості він не має.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю та недоведеністю .

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1, нежитлову будівлю м'ясо-коптильний цех, що знаходиться по АДРЕСА_2 та на земельні ділянки на яких вони розташовані, суд першої інстанції виходив з доведеності належності його спадкодавцю, а позивач є його спадкоємцем, однак реалізувати своє право на оформлення спадщини не може в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Підлягають виключенню відомості про державну реєстрацію прав власності відповідачів на спірне майно оскільки рішення суду, на підставі яких вони вносились скасовані.

Такий висновок відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 є батьком позивача ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с.4).

Встановлено, що рішення Дубенського міськрайонного суду від 24.09.2009року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою с.Крилів Дубенського району, укладений 20.10.2000року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та визнано за останнім право власності на нього рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 26.03.2015року скасовано. В позові відмовлено.(а.с.77 т.1)

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 26.12.2013року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою с.Крилів Дубенського району, укладеного 18.02.2011року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та визнано за останньою право власності на нього рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 1.04.2015року скасовано. В позові відмовлено.(а.с.79 т.1)

За договором іпотеки від 5.09.2007року ОСОБА_6 в іпотеку ПАТ «Універсал Банк» передано нежитлову будівлю м'ясо-коптильного цеху за адресою АДРЕСА_2.

Оригінали правовстановлюючих документів на вказане майно на спадкодавця у позивача відсутні.

За наведеного, правильним є висновок суду про те, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, який належав ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності згідно договору дарування від 7.05.1998р.(а.с.164 т.1); нежитлова будівля м'ясо-коптильного цеху за адресою АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_6 на підставі рішення постійно діючого третейського суду при Універсальній товарній біржі "Україна-Захід", право власності зареєстровано КП "Архітектор" Дубенської міської ради 23.08.2007, за реєстраційним №20028731 (а.с.26); земельна ділянка, яка належала ОСОБА_6 згідно державного акту на право власності від 08.04.2004 для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,4410 га та земельна ділянка для будівництва, обслуговування житлового будинку в розмірі 0,25 га місцезнаходження яких АДРЕСА_2, згідно державних актів на право власності на земельну ділянку від 8.04.2004р. (а.с.189, 190)

19 серпня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до Другої Дубенської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, яка зареєстрована в реєстрі №1319 (а.с.7).

Згідно відповіді Другої Дубенської державної нотаріальної контори від 14.01.2015 за №14/01-16 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, ОСОБА_2 не може оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину (а.с.6).

У силу ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з п. 32 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання прав на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Таким чином, встановивши, що позивач у визначений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено через відсутність правовстановлюючих документі на спадкове майно, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що його право власності на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій у матеріалах справи відсутня, а тому позивачем не доведено порушення його права позивача в зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку правове значення має сам факт відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а не вид документу, яким її оформлено.

Також, безпідставними є доводи ОСОБА_1 про пропуск позивачем строку позовної давності щодо пред'явлення вимог про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, так як ОСОБА_2 дізнався про порушення свого права не з моменту смерті батька, а з моменту відмови йому нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Правильними є висновки суду першої інстанції при вирішенні вимог про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно ОСОБА_1, що знаходиться в АДРЕСА_2, здійснену 7.10.2009 року КП "Архітектор", реєстраційний номер 28470972, а також рішення реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області від 11.01.2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 16.

Встановлено, що 7 жовтня 2009року КП «Архітектор» проведена реєстрація права власності ОСОБА_1 на будинковолодіння АДРЕСА_2, яке виникло на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду від 24.09.2009року(а.с.82 т.1).

11 січня 2014 року реєстраційною службою Дубенского міськрайонного управління юстиції проведена реєстрація права власності ОСОБА_3 на будинковолодінняАДРЕСА_2, яке виникло на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду від 26.12.2013року(а.с.81 т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 р. державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому наказом Міністерства юстиції України від 14 грудня 2012 р. № 1844/5 «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за № 2102/22414, було визнано такими, що втратили чинність накази Міністерства юстиції України, якими було врегульовано порядок ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Тобто, з 1 січня 2013 р. бюро технічної інвентаризації не мають доступу до Реєстру прав власності на нерухоме майно, а отже, не мають ані юридичної, ані технічної можливості здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, позовні вимоги про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно з нормою частини 2 статті 26 зазначеного Закону запис про скасування державної реєстрації прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав.

Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, «заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили».

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Відтак, для скасування запису про реєстрацію права власності в будь-якому випадку необхідно звертатися з окремим позовом до суду, а тому позовні вимоги про скасування рішення реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області від 11.01.2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3

Покликання представника позивача в суді апеляційної інстанції на те, що апеляційне провадження відкрито з порушенням норм ЦПК України, що є підставою для його закриття не ґрунтуються на нормах ст.294, ч.1 ст.307 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не був присутній під час проголошення рішення судом, його копію представник відповідача за дорученням отримала 16.03.2016р. (а.с.58), апеляційна скарга ним подана 25.03.2016р. (а.с.76)

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.35 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" чинним законодавством солідарне стягнення судових витрат законом не передбачено, а тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Окрім цього, згідно копії пенсійного посвідчення НОМЕР_2(а.с.75 т.2) ОСОБА_1 являється інвалідом 2 групи, в зв'язку з чим звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Із матеріалів справи вбачається, що представником позивача - ОСОБА_4 сплачений судовий збір у загальному розмірі 3885,08грн.(а.с.1,21 т.1, а.с.8 т.2)

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судовий збір» платниками судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

ОСОБА_4. є представником ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого доручення від 8.04.2014року.

Закон України «Про судовий збір» не передбачає виконання обов'язку зі сплати судового збору особисто позивачем, та враховуючи те, що у даній справі він сплачений у встановленому порядку і розмірі за позивача його представником, то апеляційний суд виходить з того, що судовий збір фактично надійшов до державного бюджету і, отже, немає підстав відмовляти у розподілі судових витрат за мотивом сплати судового збору неналежною особою.

Відповідно до ч.7 ст.6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами здійснюється відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо відповідач звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

За наведеного із ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 1942,54грн. Решта суми підлягає компенсації за рахунок держави.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат ухвалене з порушенням норм процесуального права, в зв'язку з чим підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, ст. 1218, 1258, 1261 ЦК України, Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141 колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1942 (однієї тисячі дев'ятсот сорок дві) грн. 54коп.

Зобов'язати Головне управління Державного казначейства України в Рівненській області повернути ОСОБА_2 1942( одну тисячу дев'ятсот сорок дві) грн.54 коп., які були сплачені його представником ОСОБА_4 на рахунок № 0003, отримувач: Дубенське УК (м.Дубно) 22030001, код отримувача: 38043480, банк отримувача -833017 ГУ ДКСУ у Рівненській області, квитанція №1 від 3 листопада 2015року, як оплата судового збору за подачу позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.