УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоКолодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В.,Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_6 - ОСОБА_9, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 01 жовтня 2015 року та касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 24 липня 2015 року і рішення апеляційного суду Херсонської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд витребувати у відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_8 на його користь ваги автомобільні ESIT 060 Т-CS-0318 вартістю 20 тис. грн; дві кран-балки вартістю 4 348 грн; ток зерновий, що складається з 80 дорожніх плит, вартістю 15 тис. грн; пакувальний автомат «Гамма-5А» вартістю 10 тис. грн; лінію з виробництва біодизелю EXON-50 вартістю 17 тис. грн; зерносушарку вартістю 9 504 грн, котел опалювальний Atmos DC 25 S вартістю 5 280 грн, повернути зазначене майно власнику в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному, справному та працездатному стані всіх вузлів та агрегатів.

При неможливості повернення зазначеного майна у придатному для використання стані, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на його користь вартість зазначеного майна у загальному розмірі 81 132 грн 08 коп., вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтував тим, що спірне майно він набув у власність в 2014 році на підставі чинних договорів купівлі-продажу. Попереднім власником цього майно було товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська компанія «Південь-Хліб», яке в процесі проведення ліквідаційної процедури здійснило реалізацію належного товариству майна. За договором зберігання від 08 жовтня 2012 року усе майно товариства, що знаходилося за адресою АДРЕСА_1 було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_8, яка зобов'язалася вжити заходи для забезпечення цілісності майна та повернути прийняте на зберігання майно на першу вимогу замовника.

Власником нежитлових будівель де знаходиться придбане позивачем майно є ОСОБА_7, який відмовляється у добровільному порядку повернути належне позивачу рухоме майно.

Позивач вважає, що належне йому майно утримується ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без законних на те підстав, а тому, в порядку ст. 387 ЦК України таке майно повинно бути повернуто в судовому порядку.

Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 24 липня 2015 року позов задоволено частково.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_7 та ОСОБА_8 майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме: ваги автомобільні марки ESIT 060 T-CS-0318 вартістю 20 тис. грн; зерноток (покриття зернотоку з 80 дорожніх плит) вартістю 15 тис. грн; пакувальний автомат «Гамма-5Ф» вартістю 10 тис. грн; лінію з виробництва біодизелю EXON-50 вартістю 17 тис. грн; дві кран-балки вартістю 4 348 грн 08 коп.; зерносушарку вартістю 9 504 грн; котел опалювальний Atmos DC 25S вартістю 5 280 грн, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 811 грн 32 коп.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 01 жовтня 2015 року рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 24 липня 2015 року в частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6: пакувального автомату «Гамма-5А» вартістю 10 тис. грн; лінії з виробництва біодизелю ЕXON-50 вартістю 17 тис. грн; зерносушарки вартістю 9 504 грн, скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволені вимог ОСОБА_6 про витребування із незаконного володіння ОСОБА_7 зазначеного майна відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про витребування майна із чужого незаконного володіння скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні таких вимог позивача.

Рішення суду в частині розподілу судових витрат змінено, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 263 грн 76 коп.

В решті рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 просить скасувати рішення апеляційного суду Херсонської області від 01 жовтня 2015 року і залишити в силі рішення Нижньосірогоського районного суду Херсонської області від 24 липня 2015 року.

У своїй касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Нижньосірогоського районного суду Херсонської області від 24 липня 2015 року і рішення апеляційного суду Херсонської області від 01 жовтня 2015 року та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову в позові у повному обсязі.

Заявники посилаються на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні спору.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами попередніх інстанцій встановлено, що спірне рухоме майно належало товариству з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська компанія «Південь-Хліб».

Згідно постанови Господарського суду Запорізької області від 23 липня 2012 року товариство визнано банкрутом; відкрита ліквідаційна процедура; ліквідатором боржника призначено арбітражного керуючого Книшевську Т.С. 15 вересня 2014 року ліквідаційна процедура відносно товариства була закінчена.

За договором зберігання від 08 жовтня 2012року ліквідатор передала на відповідальне зберігання зберігачу ОСОБА_8 майно товариства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перелік якого визначений Додатком № 1 до договору та актом передачі майна під охорону (а. с. 75-81).

На аркушах справи 80, 81 міститься копія Акта передачі під охорону майна замовника від 08 жовтня 2012 року. Зі змісту такого акта вбачається, що ОСОБА_10 з 08 жовтня 2012 року прийняла на зберігання усе спірне майно (ваги, зерноток, пакувальний автомат, лінію з виробництва біодизелю, дві кран балки, зерносушарку, котел), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За договорами купівлі-продажу від 28 квітня, 15 липня, 15 серпня 2014 року, укладеними між ОСОБА_6 та ліквідатором Книшевською Т.С., позивач придбав майно у вигляді двох кран-балок вартістю 4 348 грн 08 коп., зерносушарку вартістю 9 504 грн, котла опалюваного марки «Atmos DC 255» вартістю 5 280 грн.

За договором купівлі-продажу від 27 серпня 2014 року, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_12, позивач придбав майно у вигляді зернотоку (80 дорожніх плит покриття) вартістю15 тис. грн; пакувального автомата марки «Гамма-5А» вартістю 10 тис. грн; лінії з виробництва біодізелю EXON-50 вартістю 17 тис. грн.

Згідно договору купівлі-продажу від 29 серпня 2014 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_13 за ціною 20 тис. грн ваги автомобільні марки «ESIT 060 T-CS-0318».

Суди встановили, що вказані договори є чинними, однак придбане за такими договорами майно покупцеві фактично не передавалося (а. с. 137, 138).

Відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 11 грудня 2013 року власником нежилих будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_7, який також є власником нежилих будівель, що знаходяться у смт. Нижні Сірогози, вул. Степова, 2-а, попереднім власником яких було товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська компанія «Південь-Хліб».

15 вересня 2014 року ліквідаційна процедура відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська компанія «Південь-Хліб» була завершена і за правилами ст. 609 ЦК України, зобов'язальні правовідносини ОСОБА_10 за вказаним вище договором зберігання від 08 жовтня 2012 року були припиненими.

Ухвалюючи у справі судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що належне на праві власності позивачу ОСОБА_6 майно підлягає поверненню на його користь особами, які без достатньої правової підстави на те утримують його у себе, тобто відповідачів.

Апеляційний суд встановив, що районний суд при розгляді справи не надав належної правової оцінки тому, що ліквідаційна процедура відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська компанія «Південь-Хліб» завершена у вересні 2014 року і приміщення, в яких зберігалося майно товариства перейшли у власність ОСОБА_7, а отже в силу ст. ст. 936, 938, 949 ЦК України, відсутні підстави щодо витребування спірного майна у ОСОБА_8, яка діяла на підставі договору зберігання від 08 жовтня 2012 року, укладеного з ліквідатором товариства, в межах процедури та строку ліквідаційної процедури.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_7 не заперечував, що майно у вигляді автомобільних ваг, двох кран-балок, опалювального котла та зернотоку знаходиться у належних йому нежилих приміщеннях, а тому апеляційний суд вважав за необхідне задовольнити позов в частині вимог про витребування такого майна на користь власника.

Надані сторонами докази на переконання апеляційного суду не підтвердили того, що придбане позивачем майно у вигляді пакувального автомату, лінії з виробництва біодизелю та саморобної зерносушарки перебувають у незаконному володінні ОСОБА_7, а тому апеляційний суд визнав позов у частині вимог про витребування цього майна у ОСОБА_7 безпідставним.

Такі висновки апеляційного суду є обґрунтованими.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6 як на правову підставу позову послався на норми ст. ст. 387, 1212, 1213 ЦК України.

Спосіб захисту права власності, передбачений ст. 387 ЦК України (віндикація), має певні особливості. Предметом такого позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана його повернути потерпілому.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14).

Нормами ст. 1213 ЦК України врегульовано питання механізму повернення безпідставно набутого майна (в натурі або його вартість), а не підстава його повернення.

Норми ст. 1212 ЦК України до відповідача ОСОБА_8, як підстава повернення майна позивачеві, не можуть бути застосовані, оскільки ОСОБА_8 набула спірне майно на зберігання на підставі правовідносин, які мали договірний характер. Також до відповідача ОСОБА_8, як підстава повернення майна позивачеві, не може бути застосований спосіб захисту права власності, передбачений ст. 387 ЦК України, оскільки ОСОБА_8 заволоділа спірним майном у передбачений законом спосіб. Правовідносини між нею та поклажодавцем такого майна врегульовано Главою 66 ЦК України і позивач ОСОБА_6 не є стороною таких правовідносин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем ОСОБА_6 набуто спірне майно у власність, однак він ним фізично не володіє, і це не спростовано наявними у матеріалах справи документами та доводами сторін спору.

У своєму рішенні апеляційний суд послався на те, що відповідач ОСОБА_7 не заперечував, що майно у вигляді автомобільних ваг, двох кран-балок, опалювального котла та зернотоку знаходиться у належних йому нежитлових приміщеннях. Матеріали справи та доводи касаційних скарг, у тому числі ОСОБА_7, не містять жодного посилання на спростування зазначених вище обставин.

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 зобов'язально-правових правовідносин не існує, що вбачається із наведених вище встановлених судами у справі обставин.

За таких встановлених обставин, апеляційний суд дійшов вірних висновків, що вимога неволодіючого майном власника (ОСОБА_6.) до незаконно володіючого цим майном невласника (ОСОБА_7.) про повернення майна у вигляді автомобільних ваг, двох кран-балок, опалювального котла та зернотоку на підставі ст. 387 ЦК України, є обґрунтованими.

Щодо іншого спірного майна, то апеляційний суд, встановивши, що факт фізичного володіння ним ні ОСОБА_7 ні ОСОБА_8 позивачем не доведено, дійшов вірного висновку про безпідставність позову у цій частині, оскільки і норми ст. 387 і ст. 1212 ЦК України, на підставі яких заявлено позов, передбачають можливість їх застосування у разі доведення факту фізичного володіння майном не власником, чого в даному випадку не відбулося.

Оскаржуване в касаційному порядку судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України та ґрунтується на зібраних у справі доказах, а тому, керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М. Фаловська