Справа № 686/6982/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ВВ» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

встановив :

28 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до приватного підприємства «ВВ» про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала на посаді продавця продовольчих товарів ПП «ВВ». Згідно наказу № 80-к/02-16від 29.02.2016 року її звільнено з роботи відповідно до п.2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри з боку власника. Дане звільнення позивач вважає незаконним, оскільки будь - яких дій, що дають підстави власнику або уповноваженому ним органу для втрати довір'я до неї вона не вчиняла, трудової дисципліни не порушувала, до дисциплінарної відповідальності не притягалася. Також вказує, що відповідно до ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок не допускається, а на момент звільнення вона була вагітною, тому керівництвом підприємства її звільнено незаконно.

А тому просить скасувати наказ про звільнення № 80к/02-16 від 29.02.2016 р. та поновити її на роботі продавця продовольчих товарів Приватного підприємства «ВВ». Стягнути з Приватного підприємства «ВВ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення по дату поновлення на роботі. Стягнути з Приватного підприємства «ВВ» на її користь моральну шкоду в сумі 5000 (п'ять тисяч) гривень.

В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просила скасувати наказ про звільнення № 80к/02-16 від 29.02.2016 р. та поновити її на роботі продавця продовольчих товарів Приватного підприємства «ВВ». Стягнути з Приватного підприємства «ВВ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3023,98 грн. Стягнути з Приватного підприємства «ВВ» на її користь моральну шкоду в сумі 5000 (п'ять тисяч)гривень.

Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки доводи позивача в обґрунтування своїх вимог необґрунтовані, так як не підтверджені доказами. Вказують, що після виявлення недостачі на підприємстві, позивач тимчасово була відсторонена від роботи до вияснення обставин допущення недостачі. За результати інвентаризації, підприємством було подану заяву до поліції, а 13.01.2016 р. слідчим було відкрито кримінальне провадження за ч.3 ст. 191 КК України за фактом привласнення коштів. А тому, доводи позивача щодо її бездоганної роботи повністю спростовуються. А щодо вагітності, то вказують, що остання не повідомляла керівництво про свій стан.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, внаслідок наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу № 69-к/06-15 від 01 червня 2015 року ОСОБА_4 з 01.06.2015 року прийнято на постійну роботу продавцем продовольчих товарів з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Підстава : заява від 01.06.2015 р.

обставини також вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_4

Після проведення інвентаризації в магазині, де працювала позивач, було виявлено недостачу в розмірі 74 454 грн. 85 коп., що вбачається із доповідної адміністратора магазину ОСОБА_5, адресованої директору ПП «ВВ» ОСОБА_6 від 05.01.2016 р., реєстру прибуткових накладних та акту контрольної перевірки інвентаризації цін від 05 січня 2016 року та не заперечується позивачем, що у магазині була виявлена недостача.

01.06.2015 року між директором ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було підписано договір про повну матеріальну відповідальність з метою забезпечення збереження матеріальних цінностей ПП «ВВ».

Відповідно до п. 4 посадової інструкції продавця продовольчих товарів, продавець продовольчих товарів несе відповідальність за правопорушення, скоєні в процесі своєї діяльності та за завдання матеріальної шкоди.

За результатами інвентаризації, підприємством було подано заяву до поліції за фактом привласнення коштів. 13 січня 2016 року слідчим Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області Берестовською Л.В., було внесено відомості до ЄРДР (кримінальне провадження № 0000189) за ч. 3 ст. 191 КК України за фактом привласнення коштів в сумі 74454 грн. 85 коп.

Після виявлення недостачі, позивач тимчасово була відсторонена від виконання обов'язків продавця до вияснення обставин допущення недостачі. В даний період з 15.01.2016 р. по 20.01.2016 р. позивач перебувала на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності.

Внаслідок того, що на підприємстві було виявлено недостачу, ОСОБА_4 з 29.02.2016 р. звільнено з роботи згідно ст. 41 п.2 КЗпП України (втрата довіри з боку власника), що вбачається із пункту 2 наказу № 80К/02-16 від 29 лютого 2016 року. Підстава : доповідна адміністратора магазину ОСОБА_5

На момент звільнення позивач ОСОБА_1 була вагітною, що вбачається із довідки Хмельницького міського перинатального центру від 10.03.16 р. Згідно якої ОСОБА_8 перебуває на обліку в жіночій консультації № 72 ХМПЦ з приводу вагітності 25-26 тижнів.

Загальна сума доходу ОСОБА_4 за період з 01.10.2015 р. по 29.02.2016 р. становить 5015, 85 грн. Так, за жовтень 2015 р. відпрацьовано 22 дні, нараховано заробітної плати 1378 грн.; за листопад 2015 р. відпрацьовано 21 день, нараховано заробітної плати 1379 грн.; за грудень 2015 р. відпрацьовано 23 дні, нараховано заробітної плати 1380 грн.; за січень 2016 р. відпрацьовано 3 дні, за які нараховано 292, 95 грн. та 14 к.д. відпустки за яві нараховано 585,90 грн., що вбачаються із довідки ПП «ВВ» про доходи від 15.04.2016 р.

За пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що ця норма матеріального права не передбачає наявність обвинувального вироку суду як обов'язкової умови для звільнення працівника за викладеною у ній підставою; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1093цс15.

У даній справі, позивач безпосередньо обслуговувала грошові та матеріальні цінності; з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність; проведеною ревізією було виявлено нестачу грошових коштів, що виникла також під час роботи позивача, яка вказану обставину не заперечує.

За таких обставин посилання позивача, що будь-який дій, що дають підстави власнику або уповноваженому ним органу для втрати довір'я до неї вона не вчиняла, трудової дисципліни не порушувала, до дисциплінарної відповідальності не притягалася, є помилковими.

Проте відповідачем порушено норму ст. 184 КЗпП України.

У відповідності до ч. 3 ст. 184 КЗпП України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років -частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Викладену в зазначеній нормі заборону при звільненні позивача було порушено, внаслідок чого суд приходить до висновку про відсутність законної підстави для її звільнення.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що застосування положень ст. 184 КЗпП України не ставиться в залежність від своєчасного повідомлення працівницею власника або уповноваженого ним органу про вагітність.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, позовну вимогу про поновлення на роботі слід задовольнити.

Разом з тим, вимога про скасування наказу про звільнення задоволенню не підлягає, оскільки, як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 21 травня 2014 року (справа № 6-33 цс 14), відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі.

Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року з послідуючими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», роз'яснив, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається у відповідності з вимогами абзацу 3 п. 2 та п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Так, середньоденна заробітна плата складає 1379 грн. + 1380 грн. (останні два повністю відпрацьованих календарні місяці роботи) / 44 робочих дні за два місяці = 62,70 грн. х 47 (середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді)= 2 947,12 грн.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-648 цс15 і відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 947,12 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом цієї норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин є порушення роботодавцем будь-яких із передбачених законом прав найманого працівника, якщо таке порушення поєднане з його моральними стражданнями, втратою ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зокрема, відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, незаконним звільненням відповідачем завдано позивачу моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях позивача з приводу протиправної поведінки роботодавця щодо неї, потребі вживати додаткових заходів до організації свого життя і відновлення порушених прав. Розмір компенсації моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, виходячи із глибини та тривалості душевних страждань, тривалості вимушених заходів з поновлення своїх трудових прав, вимог розумності та справедливості, суд визначає в сумі 450 грн., тим самим позовну вимогу про стягнення моральної шкоди задовольнивши частково.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 466,72 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог в дохід держави, оскільки від його сплати при зверненні з позовом до суду позивач була звільнена.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 - 215, ЦПК України, ст. ст. 41, 235, 237 КЗпП України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді продавця продовольчих товарів Приватного підприємства «ВВ».

Стягнути з Приватного підприємства «ВВ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 947 грн. 12 коп.

Стягнути з Приватного підприємства «ВВ» на користь ОСОБА_1 450 грн. в якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства «ВВ» на користь держави судовий збір в розмірі 466,72 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :