АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2590/16 Головуючий 1 інст. - Пілюгіна О.М.
Справа № 635/2661/15-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В..,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог Банк вказував, що 05 січня 2012 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн., строком користування до 04 січня 2013 року зі сплатою 14% річних. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, станом на 27 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 становить 37 600,21 грн. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 8 917,54 грн. на користь ПАТ «ВБР» заборгованості за кредитним договором від 05 січня 2012 року. Наразі заборгованість відповідача складає 28 682,67 грн.

Тому, ПАТ «ВБР» просило суд стягнути з відповідача на користь Банку 28 682,67 грн.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ «ВБР» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку суму заборгованості за кредитним договором від 05 січня 2012 року у розмірі 16 279 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВБР» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшено розмір пені з урахуванням пені стягнутої заочним рішенням суду від 25 квітня 2013 року. Вказує, що загальний розмір заборгованості за договором складає 15 818,97 грн., обмеження розміру заборгованості сумою 8 139,91 грн. є безпідставним.

Таким чином, рішення суду першої інстанції оскаржується ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» лише в частині безпідставного зменшення суми пені. В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Сторони до суду апеляційної інстанції не зявилися, хоча були повідомлені про день та час розгляду справи належним чином, причин неявки до суду не надали.

Неявка представника відповідача, належно повідомленого про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що належним чином зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконано, тому з урахуванням заочного рішення суду від 25 квітня 2013 року стягненню підлягає сума заборгованості за кредитним договором зі зменшенням суми пені до розміру 8 139,91 грн.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 05 січня 2012 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн., строком користування до 04 січня 2013 року зі сплатою 14% річних (а.с.18).

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що через неналежне виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість за кредитним договором від 05 січня 2012 року в сумі 8 917,54 грн., з яких:

-4 410,37 грн. - заборгованість по тілу кредиту;

-2 760,52 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту;

-154,69 грн. - поточна заборгованість за процентами;

-113,48 грн. - прострочена заборгованість за процентами;

-240 грн. - заборгованість по комісії;

-160,09 грн. - сума пені;

-1 078,39 грн. - сума штрафу (а.с.31).

Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Станом на 27 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 05 січня 2012 року складає 28 682,67 грн., з яких:

-7 170,89 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту;

-4 808,08 грн. - прострочена заборгованість за процентами;

-3 840 грн. - заборгованість за комісією;

-20 702,85 грн. - сума пені;

-1 078,39 грн. - сума штрафу.

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що Банком не заперечується сума невідшкодованої заборгованості відповідача за договором у розмірі 8 139,91 грн.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦПК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Так, заявлений Банком до стягнення розмір пені у сумі 20 702,85 грн. є значно більшими чим сума неповернутого кредиту за договором.

Таким чином оскільки співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій, і наслідки порушення зобов'язань не є співмірними, виходячи з принципів справедливості та розумності, закріплених у ст.3 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано до висновку про наявність підстав для зменшення неустойки на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, а також не приймаються колегією суддів до уваги виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання Банку на те, що загальний розмір заборгованості відповідача становить 15 818,97 грн. не підтверджується відповідними розрахунками Банку.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» - відхилити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

В.В. Кокоша