ухвала

іменем україни

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення порушень прав споживача та відшкодування завданої шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві держадміністрації) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1, мають заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги. Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідачів 14 183 грн 69 коп. основного боргу за утримання житла та оплати за користування комунальними послугами за період з 01 травня 2011 року по 31 жовтня 2013 року, 224 грн 02 коп. - інфляційні втрати та 932 грн 31 коп. - 3 % річних.

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві держадміністрації протягом тривалого часу не виконує обов'язків виконавця послуг, балансоутримувача, не здійснює належного обслуговування будинку, утеплення та ущільнення вікон, дверей до зимового сезону. 22 березня 2011 року в будинковій електромережі та в її квартирі сталося коротке замикання, внаслідок чого відбулася пожежа. Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог остаточно просила стягнути з КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві держадміністрації 4 500 грн шкоди, завданої внаслідок пожежі, та витрати на опалення неутеплених місць загального користування.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної у м. Києві держадміністрації заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 14 183 грн 69 коп., інфляційні втрати - 224 грн 02 коп. та 3 % річних - 932 грн 31 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року змінено в частині задоволення первісного позову та викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: «позовні вимоги КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві держадміністрації до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 травня 2011 року до 31 жовтня 2013 року у розмірі 7 091 грн, інфляційні втрати - 112 грн 01 коп. та 3 % річних - 466 грн 15 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 травня 2011 року до 31 жовтня 2013 року у розмірі 7 091 грн, інфляційні втрати - 112 грн 01 коп. та 3 % річних - 466 грн 15 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 зводяться до незаконності рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо розгляду вимог зустрічного позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 травня 2004 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частинах (а. с. 7, 10).

Виконавцем житлово-комунальних послуг у вищевказаному будинку у спірний період було КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві держадміністрації (а. с. 69-76).

Згідно з наданим КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві держадміністрації розрахунком заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у квартирі АДРЕСА_1 за період з 01 травня 2011 року по 31 жовтня 2013 року з урахуванням проведеного перерахунку становить 14 183 грн 69 коп. (а. с. 8).

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі фактично споживали житлово-комунальні послуги, проте не сплачували або несвоєчасно сплачували за них, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка з огляду на положення ч. 2 ст. 638 ЦК України підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача. Також суд дійшов висновку про стягнення штрафних санкцій на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки сплата коштів за спожиті комунальні послуги є грошовим зобов'язанням.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, виходив із його недоведеності.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог первісного позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідачі є співвласниками вищевказаної квартири в рівних частках, тому з огляду на положення ст. 360 ЦК України зобов'язані брати участь у витратах на утримання квартири та нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями відповідно до належної кожному частки.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на таке.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Законуобов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов'язку споживача житлово-комунальних послуг укласти договір з виконавцем послуг, що передбачений п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідає обов'язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави позову, КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві держадміністрації посилалося на те, що оскільки відповідачі сплачували не в повному обсязі за надані житлово-комунальні послуги, виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Визначаючи розмір заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, суди попередніх інстанцій взяли за основу наданий позивачем розрахунок такої заборгованості.

Проте поза увагою як суду першої інстанції, так і апеляційного суду залишилося те, що заборгованість у розмірі 14 183 грн 69 коп. розрахована за період з березня 2010 року по жовтень 2013 року, разом з тим позивач просив стягнути заборгованість у вказаному розмірі за період з травня 2011 року по жовтень 2013 року.

На порушення вимог ст. ст. 60, 212 ЦПК України суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки розрахунку заборгованості та на порушення вимог ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному та повному з'ясуванню обставин справи.

Також заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення ОСОБА_3 про судові засідання у суді першої інстанції.

Належне повідомлення про дату судового засідання є конституційною гарантією права на судовий захист, дотриманням положень ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з правилами ч. ч. 1, 4 ст. 74 та ч. 1 ст. 76 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судової повістки (п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України).

Так, на порушення вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують повідомлення ОСОБА_3 про дату і час проведення судових засідань у справі судом першої інстанції (належних судових повісток, доказів, що вони були вручені, або не вручені сторонам у справі, тощо), зокрема, про судове засідання, яке проведено 12 грудня 2014 року, в якому ухвалено оскаржуване судове рішення.

Згідно з поясненнями відповідача повідомлення про судове засідання вона отримала після закінчення засідання суду першої інстанції.

В апеляційній та касаційній скаргах ОСОБА_3 зазначає, що у зв'язку із неналежним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання вона була позбавлена права подати заяву про застосування строку позовної давності щодо заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідно до ст. 261 ЦК України.

Таким чином, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України належним чином не дослідили доводів відповідача щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, що призвело до невстановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки постановлені у справі судові рішення оскаржуються лише ОСОБА_3, другий відповідач - ОСОБА_4 повноважень на оскарження судового рішення їй не надавав, тому рішення підлягають скасуванню в частині позовних вимог КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві держадміністрації до ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в частині позовних вимог КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві держадміністрації до ОСОБА_3, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року скасувати в частині позову комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак