Справа № 357/4086/16-ц Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/4415/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 28.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілов О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИЛА:

Заявник звернувся до суду з даною заявою 01.06.2016 року мотивуючи тим, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за його позовом до ОСОБА_2, про стягнення з відповідача на його користь безпідставно отриманих коштів від продажу автомобіля марки AUDI, Q 7, реєстраційний номер САА 433717, в сумі 500 000 грн. та судові витрати у справі. 01.06.2016 року у справі оголошено перерву до липня 2016 року, що дає час відповідачу з метою невиконання рішення суду вчинити будь які дії з майном, що їй належить на праві власності. Зі свідчень свідка ОСОБА_3, яка повідомила суд, що ОСОБА_2 діє виключно у власних інтересах і саме з цією метою автомобіль, який належав йому на праві власності, був реалізований з метою привласнення саме на імя матері, яка жодного разу ним не користувалась. Тому, враховуючи покази свідка позивач вбачає, що відповідач вживає заходи по реалізації майна, яке може вплинути на виконання рішення суду в майбутньому. На даний час у власності відповідача перебуває 1/2 частина нежитлового приміщення за адресою: вул. Павліченко,36 в м. Біла Церква Київської області, тому позивач просить в порядку ст. ст 151- 152 ЦПК України, з метою забезпечення позову накласти арешт на вказане майно відповідача.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2016 року у задоволенні клопотання було відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними в ухвалі суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити по справі нову, якою задовольнити його клопотання.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги прийшла до висновку про її часткову обґрунтованість, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до статті 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії.

Статтею 153 ЦПК України, передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 1, ч.2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно до ч.1 п.1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Суд першої інстанції, застосувавши вимоги діючого законодавства, що регламентує заявлене апелянтом клопотання, прийшов до передчасного та помилкового висновку про необґрунтованість клопотання.

Натомість, колегія суддів прийшла до протилежного висновку, про обґрунтованість клопотання та вважає, що апелянтом були виконані вимоги ст. 151 ЦПК України, та зазначено в заяві причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, а також обґрунтування необхідності застосування виду забезпечення позову, зокрема арешту на 1/2 частину в нежитловому приміщені за адресою: вулиця Павліченко 36, в м. Біла Церква, Київська область так, як є дійсна загроза про стягнення з відповідача на його користь безпідставно отриманих коштів від продажу автомобіля марки AUDI, Q 7, реєстраційний номер САА 433717, в сумі 500 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції в порушення вимог ст. 152 ЦПК України не зясував всіх обставин справи.

Також, судом не було враховано вимоги абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року за № 9, яким передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Оскільки позовні вимоги апелянта відповідають вимогам заяви про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", яким роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В зв'язку з зазначеним, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала місцевого суду постановлена без урахування дійсних обставин по справі та всупереч вимогам діючого законодавства та підлягає скасуванню згідно з вимогами ч. 3 ст. 312 ЦПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням до того ж суду для вирішення питання про новий судовий розгляд.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: