Справа № 315/795/16-ц
Номер провадження № 2/315/322/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Гуляйполе

Гуляйпільський районний суд Запорізької області в складі головуючого: судді Телегуз С.М., при секретарі Дмитренко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_1" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

09.08.2016 року позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступні обставини.

Відповідно до договору № 39.407-32/Ф від 09.11.2006 року, укладеного між ПАТ "Український ОСОБА_1" та ОСОБА_2, банк надав відповідачу кредит у сумі 50 000 грн., на споживчі цілі терміном з 09.11.2006 року до 05.11.2011 року зі сплатою 25,1 % річних. Проценти нараховуються за кожний календарний день по методу "факт/факт", тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у році.

Згідно із п.1.5 Кредитного договору, сторони погодили наступну черговість погашення Позичальником своїх грошових зобов`язань за даним договором:

- прострочені проценти (якщо буде місце прострочення);

- строкові проценти;

- прострочена сума основного боргу (якщо має бути місце прострочення);

- строкова сума основного боргу;

- штрафи за цим договором.

Відповідно до п. 5.3.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язався вчасно та в повному обсязі погасити кредит.

Згідно п.61 Кредитного договору у разі порушення Позичальником умов цільового використання Кредиту, визначеного п. 12 Договору та/або вимог п.п.3.1, 2.4 цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 1 % від суми Кредиту, визначеного п.1.1 цього Договору, за кожний випадок порушення.

Відповідач ОСОБА_2 скористалась кредитними ресурсами, проте свої зобов`язання за кредитним договором не виконала.

22.11.2010 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області було ухвалено рішення по справі № 2-719/2010. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору № 39.407-32/Ф від 09.11.2006 року в сумі 56134,54 грн. та судові витрати.

На момент звернення до суду зобов`язання за кредитним договором № 39.407-32/Ф від 09.11.2006 року відповідачем не виконані, так само як не виконано і рішення суду від 22.11.2010 року.

Внаслідок невиконання зобов`язань по сплаті суми кредиту, за Кредитним договором № 39.407-32 від 09.11.2006 року утворилась заборгованість, яка станом на 28.07.2016 року складає 52062,64 грн., з яких сума заборгованості за відсотками 52062,64 грн; сума щтрафу в розмірі 500 грн., позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати.

У судове засідання представник позивача не зявився, згідно клопотання, просить розглянути справу без його участі, прохає суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на своїх запереченнях проти позову наполягає та просить застосувати строки позовної давності та залишити позовну заяву без задоволення.

У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, встановленими наступні обставини:

09.11.2006 року між ПАТ "Український ОСОБА_1" та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 39.407-32/Ф ( а.с.4-5).

Відповідно до цього договору банк надав відповідачу кредит у сумі 50 000 грн., на споживчі цілі терміном з 09.11.2006 року до 05.11.2011 року зі сплатою 25,1 % річних ( а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 скористалась кредитними ресурсами, проте свої зобов`язання за кредитним договором не виконала.

22.11.2010 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області було ухвалено рішення по справі № 2-719/2010. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору № 39.407-32/Ф від 09.11.2006 року в сумі 56134,54 грн. та судові витрати.

На момент звернення до суду зобов`язання за кредитним договором № 39.407-32/Ф від 09.11.2006 року відповідачем не виконані, ведеться претензійно-позовна робота по ухваленому судовому ріщенні від 22.11.2010 року.

Внаслідок невиконання зобов`язань по сплаті кредиту, за Кредитним договором № 39.407-32 від 09.11.2006 року позивачем донараховано відсотки за час фактичного користування коштами відповідачем та суму штрафу за несвоєчасне виконання за період з 10.06.2010 року по 27.07.2016року на загальну суму 52562,64грн., що підтверджується довідкою про заборгованість ( а.с. 9-11).

Суд, відмовляючи в задоволені позову виходить з наступного:

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання, у тому числі за кредитним договором, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610 ч.1 ст. 612 КЦ України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.1 абзацу 2 ст.259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Договір між сторонами про збільшення позовної давності у письмовій формі не укладався.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.,ч.1, 5 ст.261 ЦК України).

За ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно наданих суду розрахунків суми позову, проценти за користування кредитом та штраф за несвоєчасне виконання зобов'язання нараховані за період з 10.06.2010 року по 27.07.2016року.

При цьому жодного платежу на погашення цієї заборгованості відповідачем не було здійснено.

Позивач звернувся з позовом до суду 09.08.2016 року, тобто після закінчення трирічного строку позовної давності.

Крім того, як вбачається з умов договору кредиту № 39.407-32 від 09.11.2006 року, відповідач отримала споживчий кредит.

Відповідно до п.7 ч.11ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється, зокрема, вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

У п.31 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вказано, що враховуючи положення п.7 ч.13ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у справах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно ст.266 ЦК України за спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_2 отримала саме «споживчий кредит» та те, що строк давності за вимогами позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором минув, представником відповідача подана заява про застосування строку позовної давності, суд застосовує до даних правовідносин приписи закону, що регламентують наслідки спливу позовної давності.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене та застосовуючи строк позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 8-11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 257-258, 261, 267, 526, 546, 549, 550, 610-612, 625, 629, 1048-1055 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства "Український ОСОБА_1" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Гуляйпільський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_4