Номер провадження: 22-ц/785/3429/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області

в складі: головуючого - Суворова В.О.

суддів - Сватаненко В.І., - Черевко П.М.

при секретарі - Фабіжевській Т.І.

за участю: представників ОСОБА_2-ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представника ОСОБА_5-ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Одеської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2-ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 17 лютого 2016 року по справі за поданням Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИЛА:

10 грудня 2014 року старший державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Моргун О.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5, до виконання зобов'язань за виконавчим документом. Обґрунтовуючи своє подання державний виконавець вказує на те, що на примусовому виконанні перебуває заведене виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-3018/11, який видав Приморський районний суд м. Одеси про стягнення грошової суми з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 у розмірі 275 559 грн.

На обґрунтування подання державний виконавець зазначає, що ОСОБА_5 вимоги виконавчих документів не виконала, у зв'язку з чим державний виконавець просить задовольнити своє подання (т.3 а.с.84).

Справа слухалася неодноразово.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року подання Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України -залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2-ОСОБА_3 ставиться питання про скасування ухвали суду в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановлення нової ухвали про задоволення подання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність ухвали суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовою колегією встановлено, що на примусовому виконанні в Другому Приморському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-3018/11, який видав Приморський районний суд м. Одеси про стягнення грошової суми з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 у розмірі 275 559 грн.

04 вересня 2013 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Державний виконавець звертаючись з поданням до суду виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань за виконавчими документами, що значно ускладнює виконання рішення суду та грубо порушує законні вимоги стягувача.

Суд першої інстанції, не погоджуючись з вказаними доводами, обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до вимог ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішення, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межи України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобов'язань.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК України. За поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби, судом вирішується питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України (за кордон) слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Відповідно до положення ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Су першої інстанції вірно звернув увагу, що надані до подання письмові документи не містять взагалі інформації про стан виконання рішень боржником.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності виконавчого провадження не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що державний виконавець не зазначив в чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішень суду.

Довід апеляційної скарги про те, що боржниця має нерухоме майно , на яке може бути звернено стягнення та має прибуток від підприємницької діяльності, лише доводить, що державним виконавцем не в повному обсязі виконані всі можливі дії для виконання рішення суду.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 2 п.1, 312 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2-ОСОБА_3 -відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 17 лютого 2016 року -залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

П.М. Черевко

В.І.Сватаненко