АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-694/11 Головуючий в суді 1 інстанції
Провадження № 22ц/774/395/К/16 Чайкін І.Б.
Категорія 20 ( І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

05 жовтня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

із секретарем - Чубіної А.В.,

за участю - представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, треті особи - ОСОБА_7, Друга криворізька державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Пахомова Наталія Іванівна про визнання добросовісним набувачем квартири і зняття арешту та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа - Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції, про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_4, Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з позовом, в якому просила визнати її добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1, та зняти із неї арешт.

В обґрунтування свої вимог посилалась на те, що 27 лютого 2010 року між нею та ОСОБА_7, який діяв за довіреністю від імені ОСОБА_4, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Договір посвідчено державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2-625. 02 березня 2010 року позивач зареєструвала право власності у КП «ДОР БТІ», однак правовстановлюючих документів їй не видано, у зв'язку із накладенням арешту у кримінальному провадженні по факту вчинення шахрайства третіми особами, а саме: підробки документів попереднього власника квартири, на підставі яких була видана довіреність на ОСОБА_7

09 вересня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_2, ОСОБА_7, Відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби КМУЮ із зустрічними позовними вимогами,

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що на підставі договору купівлі - продажу від 11 січня 1996 року є власником квартири АДРЕСА_1. У належній йому квартирі він постійно не мешкав, його місце проживання зареєстроване за іншою адресою.

03 березня 2010 року він дізнався що належна йому на праві власності квартира продана ОСОБА_2, на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу.

За заявою ОСОБА_4 12 березня 2010 року порушено кримінальну справу по факту заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) з використанням підроблених документів за попередньою змовою групою осіб. 02 серпня 2011 року кримінальне провадження закрито на підставі з п.8 ст. 6 КПК України, у зв'язку зі смертю ОСОБА_11

Після уточнення позовних вимог позивач ОСОБА_4 просив визнати недійсною довіреність ВММ № 845137 укладену 20 січня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 27 лютого 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-625; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 зазначену вище квартиру та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання добросовісним набувачем квартири і зняття арешту відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано недійсною довіреність видану 20 січня 2010 року від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_7 серія ВММ № 845137, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. Визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 27 лютого 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 від імені ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-625. Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 зазначену квартиру.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто державне мито в розмірі 08,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення цивільного процесу в розмірі 37,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалення нового рішення про їх відмову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Висновки суду ґрунтуються на постанові слідчого від 12 березня 2010 року, яка скасована та висновку судової почеркознавчої експертизи № 58/04-276 від 22 липня 2015 року, яким не наданого однозначної відповіді про виконання підпису від імені ОСОБА_4 в довіреності, тому встановлені судом обставини є недоведеними.

Крім того, суд розглянув уточнений позов ОСОБА_4, що поданий після початку розгляду справи по суті, та їй не вручено його копію.

Судом безпідставно застосовано ст.388 ЦК України без встановлення факту викрадення спірної квартири у відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу від 11 січня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом другої Криворізької нотаріальної контори Тімошиною О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 2-62, ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (т.1, а.с.6).

20 січня 2010 року Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. від імені ОСОБА_4 видано довіреність на ім'я ОСОБА_7 ( том 1 а.с.15).

27 лютого 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який посвідчено державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2-625 (т.2, а.с. 8-9).

12 березня 2010 року СО Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за даним фактом порушено кримінальну справу №52101249 за ознаками ст.ст. 190 ч.2, 358 ч.3 КК України, в ході розслідування якої встановлено особу, яка вчинила даний злочин, а саме: ОСОБА_11, який перебуваючи в злочинній змові з невстановленими слідством особами вклеїв свою фотографію в паспорт на ім'я ОСОБА_4 та заволодів зазначеною вище нерухомістю. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 помер (т.2, а.с 32).

Матеріалами кримінального провадження встановлено особу яка вчинила даний злочин - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_12, перебуваючи в злочинній змові з невстановленими слідством особами вклеїв свою фотографію в паспорт на ім'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, після чого заволодів зазначеною вище нерухомістю. ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11 помер. (т.1; а.с 32). У зв'язку зі смертю ОСОБА_11 кримінальне провадження закрито по ст.6 п.8 КПК України.

Згідно Висновку експерта судової почеркознавчої експертизи № 58/04-276 від 22 липня 2015 року, підпис від імені ОСОБА_4, розташований в графі «Підпис» довіреності на право розпорядження квартирою АДРЕСА_1, виданою від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_7, (ВММ 845137 від 20.01.2010 року № 219) виконаний ймовірно не ОСОБА_4 (т.3, а.с.42-44).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що відчуження спірної квартири відбулось всупереч волі ОСОБА_4, як власника квартири, та дійшов висновку про наявність підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсними та витребування майна в порядку ст.388 ЦК України від добросовісного набувача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що її володіння квартирою є незаконним, оскільки квартиру придбано за відплатним договором у особи, яка не мала права на її відчуження, а також з того, що реституція є правовим наслідком недійсності правочину і способом захисту цивільних прав, який може бути застосовано до відносин зобов'язального характеру, за умови якщо спір виник між сторонами недійсного правочину (договору) та не розповсюджується на спірні правовідносини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності.

Зокрема, у разі вчинення правочину представником суду слід з'ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він в межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин.

Відповідні правові висновки по цій справі викладені і в постановах Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року та 01 липня 2015 року(справи № 6-165цс13 та №6-619цс15 відповідно), які з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України , має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача про відсутність у матеріалах справи доказів, що спірна квартира вибула з володіння номінального власника ОСОБА_4, без його згоди.

Даний факт доведений письмовими матеріалами справи, а саме паспорт на ім'я позивача ОСОБА_4, на підставі якого нотаріус встановлювала його особу під час посвідчення довіреності на ім'я ОСОБА_7 з правом відчуження спірної квартири підробний, що також встановлено матерілами кримінального провадження, витребуваного на запит суду та дослідженого в судового засіданні.

Отже, власник спірної квартири ОСОБА_4 не надавав своєї згоди та волевиявлення преставнику ОСОБА_7 діяти від його імені для укладання спірного договору купівлі- продажу, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про її недійсність.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, про посилання суду першої інстанції на постанову у кримінальній справі про закриття провадження у зв'язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_11, оскільки на дану обставину в обґрунтування позовних вимог посилався ОСОБА_4 Даний факт не має правового значення, оскільки не спростовує висновки суду про доведеність злочинних дій ОСОБА_11 по підробці та використанню паспорта на ім'я ОСОБА_4 з подальшим укладанням спірного договору купівлі - продажу.

Встановивши, що відчуження спірної квартири АДРЕСА_1, відбулось всупереч волі власника квартири - ОСОБА_4, що доведено матеріалами кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_13, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність у власника квартири ОСОБА_4 права витребування належної йому квартири у добросовісного набувача ОСОБА_2 на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.388 ЦК України, тому доводи апеляційної карги про відсутність правових підстав для застосування даної норми до спірних правовідносин не ґрунтується на Законі.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 що висновки суду ґрунтуються на судової почеркознавчої експертизи № 58/04-276 від 22 липня 2015 року, якими не наданого однозначної відповіді про виконання підпису від імені ОСОБА_4 в довіреності, іншою особою, оскільки зводяться до незгодою позивача з висновками суду по оцінці доказів.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На переконання колегії суддів, письмові матеріали справи, а також досліджені матеріали кримінального провадження підтверджують факт вибуття спірної квартири АДРЕСА_1 за відплатним договором купівлі- продажу, укладеним між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_7, який діяв за довіреністю виданою ОСОБА_11 за підробним паспортом на ім'я ОСОБА_4, який не мав права її відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) без згоди та волі власника ОСОБА_4, тому він має право витребувати це майно від набувача.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування законного рішення, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили

Головуючий Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Митрофанова