Справа № 734/2760/15-ц Провадження № 22-ц/795/968/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Бараненко С.М. Доповідач - Литвиненко І. В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2,ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника ВПЦРУ та ГПУ ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Козелецького районного суду від 4 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Військової прокуратури Центрального регіону України, Генеральної прокуратури України про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Регіональний центр з надання безоплатної допомоги у Чернігівській області,

третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_7,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до Військової прокуратури Центрального регіону України, Генеральної прокуратури України, в якому просив зобовязати відповідачів спростувати недостовірну інформацію про нього, викладену військовим прокурором Деснянського гарнізону ЦРУ ОСОБА_7 в листі від 16.07.2015 року № 19/38-15 на адресу Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги у Чернігівській області і стягнути з них 6000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати через неповне зясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд неправильно оцінив пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, не встановив факт вручення ОСОБА_6 як захисникові повістки про виклик до слідчого у встановленому порядку і чи був він взагалі на той час захисником ОСОБА_8 та дійшов необґрунтованого висновку про те, що інформація була достовірною. Апелянт зазначає про те, що порушення строків розгляду справи і порушення процесу могло вплинути на правильність висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.07.2015 року ОСОБА_6, як адвокат, на підставі доручення РЦ з надання вторинної правової допомоги у Чернігівській області від 09.07.2015 року, яке діяло на час затримання або тримання особи під вартою, у суді надавав безоплатну правову допомогу ОСОБА_8 при вирішенні питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затриманому військовою прокуратурою Деснянського гарнізону ЦРУ, і суд звільнив ОСОБА_8 з-під варти.

16.07.2015 року військовий прокурор Деснянського гарнізону ЦРУ ОСОБА_7 направив листа № 19/38-15 ОСОБА_6 та начальнику Регіонального центра з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Чернігівській області, в якому повідомив, що 13.07.2015 року в приміщенні суду ОСОБА_6 було вручено повідомлення про проведення 16.07.2015 року за його участю допит підозрюваного ОСОБА_8, але у звязку з неявкою адвоката слідчі дії були відкладені на 20.07.2015 року, і тому просив ОСОБА_6 зявитися на призначену дату, а РЦ з надання БВПД вручити копію листа ОСОБА_6

ОСОБА_6 вважає, що вказана інформація у листі військового прокурора Деснянського гарнізону ЦРУ ОСОБА_7 є недостовірною, так як йому, як захиснику ОСОБА_8, 13.07.2015 року повістка про виклик до слідчого на 16.07.2015 року не вручалась у встановленому законом порядку і повноваження його за дорученням від 09.07.2015 року вже припинились його виконанням.

Крім того, ОСОБА_6 вважає, що військовий прокурор Галичанський І.В. у вказаному листі допустив сарказм відносно нього словами: «Розяснюю, як грамотному захиснику, що відповідно до ч.2 ст.47 КПК України, захисник зобовязаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю підозрюваного» і тому він просив зобовязати військову прокуратуру ЦРУ, ГПУ спростувати недостовірну інформацію шляхом відкликання вказаного листа з РЦ з надання БВПД у Чернігівській області та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 6000 грн, так як така інформація підриває його авторитет, завдає душевних страждань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в листі від 16.07.2015 року № 19/38-15 військового прокурора Деснянського гарнізону ЦРУ ОСОБА_7 була наведена достовірна інформація, а вислів «грамотний захисник» не є образливим для позивача.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду про відмову в задоволенні позову, однак рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Так, ОСОБА_6 звертаючись до суду за захистом своїх прав, обрав спосіб, передбачен6ий ст.ст.275, 277 ЦК України так як вважає, що інформація в листі військового прокурора, адресована йому і РЦ з надання БВПД у Чернігівській області є недостовірною та такою, що принижує його ділову репутацію.

Відповідно до ст.277 ЦК України, відповідальність за недостовірність інформації настає лише при наявності її поширення.

В п.15 постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вказується, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Однак, п.16 цієї ж постанови застерігає, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати обґрунтовану відповідь, то у такому випадку має місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, користуючись при цьому правами і виконуючи обовязки, передбачені Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність та КПК України.

Згідно до ст.17 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», центр з надання безоплатної вторинної допомоги забезпечує участь захисника при здійсненні досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положень КПК України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії.

02.03.2015 року між Чернігівським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги та адвокатом ОСОБА_6 був укладений контракт № 67, в п.7 якого прописані права та обовязки сторін, серед яких зазначено, що центр має право від адвоката вимагати подання інформації про стан надання такої допомоги, звертатися у разі невиконання або неналежного виконання умов контракту з подання до КДК адвокатури, з клопотанням про виключення адвоката з реєстру адвокатів, або може вимагати від адвоката подання інформації, повязаної з наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

Таким чином, військовий прокурор Галичанський І.В., в межах своїх повноважень, направив листа про поведінку адвоката органу, в компетенції якого перевірити таку інформацію та надати відповідь стосовно того, чи відповідає поведінка адвоката вимогам закону чи ні.

Зважаючи на наведене апеляційний суд вважає, що направлення військовим прокурором Галичанським І.В. листа начальнику Регіонального центру з надання безоплатної вторинної допомоги у Чернігівській області щодо проведення слідчих дій з адвокатом ОСОБА_6, не є поширенням інформації, а оскільки відсутній такий елемент правопорушення як поширення інформації, то відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_6 про спростування недостовірної інформації відповідно до ст.277 ЦК України та стягнення моральної шкоди.

Відповідно до положень ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або норм процесуального права, що є обовязковою підставою для скасування рішення суду.

Суд першої інстанції проігнорував вказані вимоги закону, і вірно вирішивши справу, допустив порушення норм матеріального права при обґрунтуванні мотивів відмови у позові, а тому рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку судом пояснень свідків, про неповноту допущену судом при встановленні факту достовірності інформації, не заслуговують на увагу, оскільки при відсутності факту поширення інформації відсутня необхідність доведення достовірності інформації.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, ст. 314, 316, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Козелецького районного суду від 4 лютого 2016 року змінити в частині мотивів відмови у позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: