УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Володимир-Волинської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та визнання права власності на частину земельної ділянки і виділ її в натурі,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, та остаточно просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 18 грудня 1997 року № 350 та Володимир-Волинської міської ради від 14 квітня 2010 року № 41/18 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0615 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1;

- визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1;

- визнати за нею право власності на частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування виділеної їй в натурі частини житлового будинку та господарських споруд.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 02 грудня 2011 року за нею визнано право власності на Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, а рішенням цього ж суду від 15 листопада 2013 року проведено поділ будинку в натурі.

ОСОБА_4 вказувала, що власником земельної ділянки, на якій знаходиться вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами, є ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого Володимир-Волинською міською радою 05 травня 2010 року.

Враховуючи вищевикладене, та посилаючись на те, що вона має право на земельну ділянку, необхідну для обслуговування її частини будинку, ОСОБА_4 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 серпня 215 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради № 350 від 18 грудня 1997 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться в користуванні громадян» та рішення Володимир-Волинської міської ради № 41/18 від 14 квітня 2010 року «Про уточнення рішень виконавчого комітету міської ради про передачу у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться в користуванні громадян міста згідно Постанов Кабінету Міністрів України № 844 від 05 серпня 2009 року, № 1112 від 21 жовтня 2009 року» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0615 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, надану для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий Володимир-Волинською міською радою 05 травня 2010 року ОСОБА_5

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 серпня 215 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалу апеляційного суду, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та пояснення Володимир-Волинської міської ради Волинської області, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, та, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року в справі № 6-2цс15, виходили з того, що спірна земельна ділянка була передана відповідачці у приватну власність у зв'язку із набуттям нею права власності на спірний будинок в порядку спадкування, при цьому врахували визнання за позивачкою права власності на Ѕ частини вказаного житлового будинку та проведення його поділу в натурі, дійшовши обґрунтованого висновку, що позивачка набула права користування на земельну ділянку, необхідну для обслуговування її частини будинку, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень Володимир-Волинської міської ради та визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку.

Також відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на частину земельної ділянки, необхідної для обслуговування Ѕ частини житлового будинку, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із відсутності доказів звернення позивачки до органів місцевого самоврядування, які наділені повноваженнями щодо надання їй земельної ділянки.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М. Коротун

Т.О.Писана