Ухвала

іменем україни

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - П'ята миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про встановлення факту, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на майно у порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 липня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 30 вересня 2015 року,

встановила:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті її матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, її батько ОСОБА_7 перестав займатися її вихованням та утриманням, а тому вона перейшла на проживання до своєї рідної тітки ОСОБА_4, яка мешкала спільно зі своїм батьком та дідом позивача ОСОБА_8 по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дід ОСОБА_8 17 листопада 2003 року на ім'я відповідачів було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом. Вважала, що дане свідоцтво видано без урахування її інтересів, так як після смерті діда ОСОБА_9 вона фактично прийняла спадщину, що відкрилась після нього, так як проживала разом зі спадкодавцем, на час смерті останнього була неповнолітньою, у зв'язку з чим подача заяви про прийняття спадщини від її імені не вимагалося.

Ураховуючи наведене, просила встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та факт прийняття нею спадщини після смерті її діда ОСОБА_9, який помер

ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано на ім'я відповідачів державним нотаріусом П'ятої миколаївської державної нотаріальної контори щодо 1/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із недоведеності позову.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, яка складається з житлового будинку АДРЕСА_1 та грошових вкладів, які знаходяться у відділеннях Ощадного банку України.

Зі спадкової справи вбачається, що спадкоємцями за законом є відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5, як дочки померлого, та його онуки, як діти померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 дочки ОСОБА_6: позивач

ОСОБА_3 та її рідна сестра ОСОБА_10

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 прийняли спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_8, так як звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами, в яких повідомили про наявність інших спадкоємців, в тому числі неповнолітньої позивачки, що проживали за адресою свого батька: АДРЕСА_2.

17 листопада 2003 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_8, на користь відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в рівних частках на усе спадкове майно.

У справі, яка переглядається, спадкові правовідносини, підставою виникнення яких стала смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9, регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року, оскільки виникли до 1 січня

2004 року і спадкоємці за законом юридично чи фактично вчинили дії, які свідчили про прийняття ними спадщини.

Згідно статей 548, 549 ЦК УРСР1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що фактично прийняла спадщину, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9, так як проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті, була неповнолітньою, у зв'язку з чим подача заяви про прийняття спадщини від її імені не вимагалося.

Судами встановлено, що свідоцтво на спадщину за законом

отримали 17 листопада 2003 року ОСОБА_5 і ОСОБА_4

Вирішуючи спір, суд вважав доведеним, що позивач не довела факт перебування її на утриманні спадкодавця або прописки за місцем постійного проживання спадкодавця чи безпосереднього проживання разом.

Відхиляючи покази допитаних свідків: ОСОБА_11,

ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, суд першої інстанції зазначав, що їх пояснення стосуються виключно проживання позивача у спадковому будинку, разом із тим не врахував, що порядок прийняття спадщини визначає ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, яка серед способів прийняття спадщини передбачала і фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, а відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року (яка була чинною на момент відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9) доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним.

Посилання апеляційного суду на те, що акт від 23 вересня 2015 року, складений сусідами по АДРЕСА_1, суперечить довідці житлового органу, наданою самою позивачкою нотаріусу щодо прийняття нею спадщини після смерті свого батька, є безпідставним, оскільки зі змісту довідки комунального підприємства ДЄЗ «Океан» від 20 квітня 2010 року, яка наявна в спадковій справі, заведеній щодо майна померлого 14 серпня 2005 року ОСОБА_7, вбачається, що ОСОБА_3, 1989 року народження, була зареєстрована за адресою батька - АДРЕСА_2 з 20 квітня 1989 року. Проте відомостей про те, що на час смерті

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 вона проживала за вказаною вище адресою не містить.

Викладене свідчить, що при вирішені спору, судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонами доказам, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 липня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 30 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська