Справа № 212/2084/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Ваврушак Н.М.,

секретаря Плотнікової Т.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову вказано, що працюючи на шахті «Родіна» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» отримав виробничу травму. Висновком МСЕК від 22.10.2013 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65%, визнаний інвалідом 2 групи, при переогляді 13.10.2015 року змінився розмір втрати працездатності до 60%, встановлена 3 група інвалідності. Вважає, що несприятливими умовами праці відповідач завдав моральну шкоду яку оцінює у 198 432 гривень. Моральні страждання виражені у порушенні нормальних життєвих звязків, позбавили можливості позивача реалізувати звичайні звички та бажання, окрім того виникають складнощі у звязку з загальною слабкістю, втомою постійним болем.

Позивач, представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, та просила суд у задоволені позовних вимог відмовити оскільки вважає, що вимоги не мають законодавчого підґрунтя, відсутній факт моральної шкоди, вказує на те, що позивач сам винний у нещасному випадку що з ним стався та на підприємстві працював нетривалий час, та вважає що позивач пропустив строк звернення до суду.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

У судовому засіданні встановлено позивач перебував у трудових відносинах з 2005 року по 2013 рік та виконував роботу на різних робочих посадах ш. «Родіна» Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». 04.07.2013 року під час виконання трудових обовязків з позивачем стявся нещасний випадок.

Висновком МСЕК 22.10.2013 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65%, визнаний інвалідом 2 групи, при переогляді 13.10.2015 року змінився розмір втрати працездатності до 60%, встановлена 3 група інвалідності (а.с.7, 8).

По факту нещасного випадку проведено розслідування та складено акт за формою Н-5 від 09.07.2013 року, де зроблено висновок, що нещасний випадок що стався із ОСОБА_4 визнано таким що пов'язаний з виробництвом, також складено акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом №19-71 від 09.07.2013 року за формою Н-1, вказані причини його виникнення - невиконання вимог інструкції з охорони праці ОСОБА_4 та невиконання посадових обовязків гірничого майстра (а.с.9-11, 12-17).

Внаслідок нещасного випадку, позивач отримав ушкодження у вигляді відкритого перелому правої гомілки, саднини грудної клітини, забійні рани правого передпліччя, ступінь важкості за класифікатором травм травма важка, заподіяні моральні й фізичні страждання. Вказані ушкодження спричинили погіршення реалізації позивача фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що, саме з вини відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечили безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних грав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, позивач отримав трудове каліцтво під час виконання трудових обов'язків, та заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці, і тому позивачем вірно визначений належний відповідач.

Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді.

Підприємства, на якому працював позивач, порушували діюче законодавство, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів.

У зв'язку з трудовим каліцтвом у позивача змінився, образ і якість життя, що завдає моральних страждань.

Стаття 23 Цивільного Кодексу України, вказує на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях через фізичний біль.

Рішення Конституційного Суду від 27.01.2004 року громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях.

Заподіяння роботодавцем моральної (немайнової) шкоди працівнику, спричиняє виникнення між роботодавцем та працівником особливих правовідносин з відшкодування моральної шкоди.

Вищезазначені відносини регулюються ст.ст. 173, 237-1 КЗпП України та ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, що відображено в абз. 9 п. 5 рішення Конституційного Суду України (справа про страхові виплати) від 8 жовтня 2008 року N 20-рп/2008 (Справа N 1-32/2008) у якому зазначається, що саме право застрахованих громадян (працівників) на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Отже, моральна (немайнова) шкода, яка є наслідком нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що спричинило працівнику професійно зумовлену фізичну та/або психічну травму, повинна відшкодовуватися відповідно до вказаний норм закону.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

До юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обовязку власника відшкодувати моральну шкоду.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у звязку з отриманим ним трудовим каліцтвом доведено в судовому засіданні. Позивач не може виконувати роботу, яку раніше виконував а також як і інші види робіт, потребує подальшого лікування і спостереження, відчуває незручності у повсякденному житті, переносить фізичні та моральні страждання.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 60% втрати працездатності та третя група інвалідності у звязку з трудовим каліцтвом, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вини самого позивача, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн. без утримання податків та обовязкових платежів. Інші заперечення, про які вказував відповідач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, та судом відхилені.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 46 Конституції України, ст. 4, 9 Закони України «Про охорону праці», ст. 173, 237-1 ч.1 КЗпП України, 23, 1167, 1168 ЦК України ст. 88, 213- 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 моральне відшкодування 20 000, 00 гривень без утримання податків та обовязкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір 551, 20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_3.

Суддя: Н. М. Ваврушак