Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2016 Справа №607/3612/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

секретаря Книш Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики грошей в розмірі 51 228,77 грн. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що 12 червня 2016 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якої вона позичила ОСОБА_2 кошти в розмірі 50 000 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 12.07.2015 року. Однак по даний час грошей відповідач їй не повернув та ухиляється від виконання зобов'язання по поверненню боргу. А тому просить стягнути з ОСОБА_2 в її користь борг в сумі 51 228,77 грн. з яких 50 000 грн. основна сума позики, 1228,77 грн. - 3 % річних за користування чужими коштами, а також просить покласти на відповідача судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову та доказів про причини відсутності суду не подав. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до розписки, написаної 12 червня 2015 року ОСОБА_2, останній позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 50 000 грн., які зобов'язався повернути не пізніше 12 липня 2015 року. Згідно даної розписки остання написана у присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, підписи яких також наявні у розписці.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Виходячи із змісту ст.ст.1046, 1047 ЦК України, найважливішим та ключовим у вирішенні спору, що розглядається, є докази факту отримання позичальником в позику грошових коштів від позикодавця, оскільки законодавець пов'язує з цим фактом момент укладання договору позики та, відповідно, доказування укладання цього договору.

Згідно постанови Верховного Суду України від 18.09.2013 р. № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином основними умовами договору позики є передача у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками та зобов'язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На момент звернення позивача ОСОБА_1 до суду, відповідач ОСОБА_2 не повернув позичені у ОСОБА_1 гроші в сумі 50 000 грн., тобто не виконав зобов'язання, передбачені умовами договору позики, що підтверджується оригіналом розписки наявної в позивача.

Таким чином, відповідач не виконав зобов'язання у строк, передбачений договором всупереч ст. 530 Цивільного кодексу України, та прострочив виконання зобов'язання перед кредитором.

Згідно ч.ч. 2, 1 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості виходячи з суми основного боргу - 50 000 грн., 3 % річних за користування чужими коштами за період з 12.06.2015 року по 05.04.2015 року становить 1228,77 грн. (50000 * 3% : 365 * 299 днів).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку порушені права позивача відповідачем, тому позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 боргу згідно договору позики від 12.06.2015 року в сумі 50 000 грн. та 1228,77 грн. - 3 % річних за користування чужими коштами за період з 12.06.2015 року по 05.04.2015 року, а всього на загальну суму 51228,77 грн.

В силу ст.88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 228-232, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 533, 625, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( іпн НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_2) борг за договором позики від 12.06.2015 року в сумі 51228,77 грн.та 551,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Р.М. Грицак