Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/719/15-ц
№ провадження 2/624/22/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт. Кегичівка 11 травня 2016 року

Кегичівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Криворотова С.В., за участі секретарів Ковалець І.В.,Проскурні Л.М., позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, у залі суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні первісний позов ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» про стягнення заборгованості по орендній платі за користування земельною ділянкою та судових витрат, а також зустрічний позов сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» до ОСОБА_1 про визнання її дій по перешкоджанню в обробітку земельної ділянки, стягнення з неї збитків та судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась із позовом про стягнення зі СТОВ «Надія» на її користь заборгованості по орендній платі за землю в сумі 1266,82 грн., витрат на технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки в сумі 600 грн., та судових витрат в сумі 487,20 грн.

Згідно з викладеними у позовній заяві обставинами, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,57 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вовківської сільської ради Кегичівського району Харківської області на підставі державного акту на право власності серії ХР № 146964, виданого Кегичівською районною державною адміністрацією 08.06.2004 року. На підставі договору оренди землі від 10.01.2006 року,зареєстрованого Кегичівським відділом ХРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельним ресурсам 30.05.2007 року за № 40, до 30.05.2014 року (до моменту закінчення його дії) зазначеною земельною ділянкою користувався відповідач. 30.06.2013 року позивачем було подано відповідачеві заяву про те, що після закінчення строку зазначеного договору вона не має наміру продовжувати договірні відносини стосовно належної їй земельної ділянки і просила повернути цю ділянку одразу ж після закінчення дії договору. Зазначена заява зареєстрована відповідачем 10.07.2013 року за № 136. Рішення позивача щодо небажання укладати новий договір оренди відповідач сприйняв неоднозначно, позивачеві в усній формі було повідомлено про те, що СТОВ «Надія» буде користуватися земельною ділянкою до 30.05.2014 року, тобто до моменту закінчення терміну дії договору. Позивач вимушена була чекати цього терміну, внаслідок чого не встигла нічого засіяти на своїй земельній ділянці. Після спливу зазначеного строку відповідач не виконав свої зобовязання за договором щодо виплати орендної плати за 5 місяців 2014 року в сумі 899,18 грн., з такого розрахунку: (143869,82 грн. х 1,5%)/12 х 5, де 143869,82 грн. = нормативна грошова оцінка земельної ділянки; 1,5% - розмір орендної плати згідно з договором; 12 кількість місяців у році; 5 кількість місяців оренди у 2014 році. Крім того, позивач вважає, що відповідач також заборгував їй три проценти річних від простроченої суми в сумі 18,76 грн., та інфляційні втрати за весь період прострочення виплати орендної плати в сумі 348,88 грн. Загальний борг станом на 01.09.2015 року склав 1266,82 грн. Розрахунок позивачем надано. Для подання позову та розрахунку суми заборгованості позивачеві необхідно було виготовити технічну документацію про нормативну грошову оцінку землі, вартість якої склала 600 грн., які також позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Представником відповідача СТОВ «Надія» подано зустрічний позов, за вимогами якого він просить визнати незаконними дії ОСОБА_1 по перешкоджанню у використанні у 2014 році зазначеної земельної ділянки, на підставі укладеного між ними договору оренди та стягнути з позивача заподіяні йому збитки в сумі 5223,51 грн. і судові витрати по їх стягненню в судовому порядку. В обґрунтування свого позову представник СТОВ «Надія» ОСОБА_3 зазначає, що на момент укладення вищезазначеного договору оренди землі між ними досягнуто згоди про те, що право оренди виникає після укладання договору та його державної реєстрації. Отже, беручи до уваги зміст пункту 3.1 розділу 3 Договору, він вважає, що роком державної реєстрації договору та волевиявленням сторін протягом його дії, а саме відсутність з боку ОСОБА_1 пропозицій щодо встановлення більш конкретної календарної дати закінчення строку дії договору та передачі йому його земельної ділянки, ніж та, що наведена в зазначеному пункті та обчислюється календарними роками, кінцевою датою чинності договору є 2014 рік. Як на його думку, це також підтверджується пунктом 4.3 договору, відповідно до якого, орендна плата вноситься до 20 числа останнього у звітному році місяця, тобто у грудні 2014 року. Водночас, пунктом 8.2 договору передбачений обовязок Орендодавця не вчиняти дії, що перешкоджали б Орендареві користуватися земельною ділянкою. На зазначеній земельній ділянці СТОВ «Надія» у 2014 році вирощувала однорічні трави на сіно (овес). Проте, за сприяння ОСОБА_1, станом на 03.07.2014 року, ці трави було скошено, чим завдано СТОВ «Надія» збитки в сумі 5223,51 грн., що підтверджується відповідним актом обстеження земельної ділянки та розрахунком. Таким чином, наявність вказаних збитків та неотримання цим підприємством доходів від оренди землі внаслідок, як на думку представника СТОВ «Надія», неправомірних дій ОСОБА_1, унеможливлюють сплату їй будь-якої орендної плати.

У судовому засіданні позивач та її представник первісний позов повністю підтримали, викладені у позовній заяві обставини підтвердили, вимоги зустрічного позову та його доводи повністю заперечили, з підстав, наведених у первісному позові. Вважають початком строку дії договору дату його державної реєстрації, а закінченням 30.05.2014 року. Позивач пояснила, що до закінчення цієї дати, 30.06.2013р., вона письмово зверталась до відповідача з повідомленням про відсутність наміру продовжувати з ним договірні відносини. Після закінчення цього строку, 25.06.2014р. виділила землю в натурі (на місцевості). Про здійснення землевпорядних робіт з виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки письмово повідомляла відповідача заздалегідь рекомендованим листом. Їй було відомо, що належну їй земельну ділянку відповідач засіяв однорічною травою на сіно (овес), але на момент виділення земельної ділянки в натурі, ці посіви вже були скошені відповідачем, земельна ділянка була вільна від посівів, не оброблена належним чином (не зорана), на ній були самі буряни.

Представник відповідача СТОВ "Надія", прибувши у судове засідання на початку судового розгляду, первісний позов заперечив, зустрічний позов підтримав, посилаючись на те, що підстав для задоволення первісного позову з огляду на доводи зустрічного він не вбачає. В це судове засідання представник відповідача не зявився, надав заяву про підтримання вимог зустрічного позову та розгляд справи без його участі, у звязку з чим, за клопотанням сторони первісного позивача, судовий розгляд продовжено без його участі. Судом врахована позиція відповідача, яка викладена ним у зустрічному позові та поясненнях у попередніх судових засіданнях.

Так, представник СТОВ «Надія» вважає, що строк дії договору почався з дати його державної реєстрації 30.05.2007р., орендну плату підприємство виплачувало своєчасно і мало право отримувати продукцію та доходи. Підтвердив, що підприємство користувалось земельною ділянкою позивача по 31.05.2014р. Станом на 03.07.2014р. позивач незаконно скосив на цій ділянці однорічну траву на сіно, підприємство не отримало доходи.

Судом розглянуті усі клопотання сторін.

Так, представником позивача заявлено про виклик свідка ОСОБА_4, клопотання задоволено.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив, що у 2014 році відповідач засіяв на належній ОСОБА_1 земельній ділянці однорічну траву (овес), потім скосив її, належним чином не обробивши земельну ділянку, вона заросла бурянами, в звязку з чим, йому довелося їх скосити, щоб в подальшому обробляти цю землю. Також він підтвердив те, що позивач заздалегідь повідомляла відповідача про те, що вона має намір самостійно обробляти належну їй земельну ділянку та що 25.06.2014 року буде виділено земельну ділянку в натурі (на місцевості), але відповідач відмовився добровільно повертати земельну ділянку. Також повідомив, що позивач останній раз отримала орендну плату за 2013 рік, а у 2014 році орендну плату вона не отримувала.

На задоволення клопотання представника відповідача, з ПФ «Істок» (директор ОСОБА_5В) та ПП «Регіонземпроект» (директор ОСОБА_6В.) судом витребувано інформації щодо проведення замовлених позивачем робіт по виділенню в натурі меж земельної ділянки та виготовленню технічної документації про її оцінку. Враховуючи наявність наданої інформації, допит згаданих вище посадових осіб визнано недоцільним.

Судом прийняті копії усіх документів, наданих представником відповідача щодо обстеження земельної ділянки, розрахунку втрат СТОВ «Надія» та інші.

У судовому засіданні дослідженні усі докази, надані обома сторонами, в т.ч. копії державного акту на землю, договору оренди землі від 10.01.2006 р, розрахунки заборгованості по орендній платі (з одного боку) та втрат СТОВ «Надія» (з другого), листа позивача від 30.06.2013 року про відсутність наміру продовжувати договірні відносини (з відміткою про його отримання та відповідною резолюцією відповідача), повідомлення позивача про проведення землевпорядних робіт 25.06.2014р. від 17.06.2014р.; договору на виготовлення нормативної грошової оцінки землі, технічного звіту про винесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), лист ПП «Регіонземпроекту» від 25.11.2015 року №262 про надання запитуваної інформації, акту СТОВ «Надія» про обстеження земельної ділянки від 03.07.2014р. тощо.

При вирішенні позову, суд виходить з того, що згідно зі ст. ст.10 і 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заслухавши пояснення, дослідивши докази, суд доходить висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК України), Цивільним кодексом України (далі ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

В ч.2 ст.125 ЗК України передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладання договору оренди і його державної реєстрації, відтак державна реєстрації є необхідною умовою для набуття чинності договору оренди земельної ділянки.

В ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Разом з тим, цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні договору оренди землі, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 18.12.2013р.-справа №6-127цс13), такі ж висновки містяться також в постановах ВСУ від 06.03.2013р. № 6-5цс13 та від 19.02.2014р. № 6-162цс13.

При цьому суд відмічає, що рішення ВСУ, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Тому, твердження відповідача за первісним позовом про правомірність оренди ним земельної ділянки у 2014 році є помилковим.

Вирішуючи вимогу первісного позивача про стягнення заборгованості, суд виходить з наступного:

Статтею 21 Закону встановлено, що орендна плата за землю це платіж, що орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін, обчислення її розміру здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

На підставі пунктів 4.1, 4.2, 4.3 договору оренди землі СТОВ «Надія» зобовязувалось сплачувати ОСОБА_1 орендну плату у грошовій формі у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки землі, з урахуванням індексу інфляції, до 20 числа останнього у звітному році місяця.

Первісним позивачем зазначено, що 30.06.2015р. ним було письмово попереджено СТОВ «Надія» про відсутність наміру продовжувати з ним договірні відносини відносно належної йому земельної ділянки, в звязку з чим просив її повернути. Представник СТОВ «Надія» усно повідомив ОСОБА_1 про те, що земельна ділянка перебуватиме в оренді до 30.05.2014 р., внаслідок чого позивач був вимушений чекати закінчення цього строку, тому не встиг нічого посіяти на своїй земельній ділянці.

Фактично, земельна ділянка перебувала у користуванні СТОВ «Надія» до зазначеної дати, ця обставина відповідачем не спростована.

За вказаний період цього року, тобто, за 5 місяців 2014р., плата за користування земельною ділянкою СТОВ «Надія» не сплачувалась.

При визначенні періоду та розміру стягуваної плати, суд керується ч.1 ст.11 ЦПК України і вирішує це питання у межах заявлених позовних вимог.

Згідно зі складеним первісним позивачем розрахунком, заборгованість складає 899,18 грн., з такого розрахунку: (143869,82 грн. х 1,5%)/12 х 5, де 143869,82 грн. = нормативна грошова оцінка земельної ділянки; 1,5% - розмір орендної плати згідно з договором; 12 кількість місяців у році; 5 кількість місяців оренди у 2014 році. Крім того, позивач вважає, що відповідач також заборгував їй три проценти річних від простроченої суми в сумі 18,76 грн., та інфляційні втрати за весь період прострочення виплати орендної плати в сумі 348,88 грн. Загальний борг станом на 01.09.2015 року склав 1266,82 грн. Викладені у розрахунку відомості обґрунтовані, відповідачем не спростовані, і є такими, що можуть бути покладені в основу визначення розміру заборгованості, оскільки, ці кошти позивачу не сплачені. Обґрунтованість таких висновків підтверджена 13.04.2016р апеляційним судом Харківської області у справі №624/720/15-ц за аналогічним позовом ОСОБА_7 до СТОВ "Надія".

Судом розглянуто усі доводи на заперечення первісного позову.

Так, у зв"язку з цим, розглянуте питання про те, що ОСОБА_1 не заявляла про відмову від отримання плати за землю за 2014р.

Встановлено, що питання про продовження дії договору у встановленому законом порядку фактично не порушувалось і юридично не вирішувалось. Тому, фактичне виконання чи невиконання сторонами зобов'язань після закінчення дії правочину, не мають значення для визнання його продовженим.

Посилання відповідача за первісним позовом на те, що строк дії договору оренди землі розпочинається з дати його державної реєстрації, суд вважає помилковим з мотивів, які викладені вище.

Отже, термін дії договору оренди землі у даній справі припинений після закінчення встановленого у ньому строку, який розпочинається після укладення (що мало місце 10.01.2006 р.), а не з моменту державної реєстрації цього договору, що також відповідає практиці Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 25.03.2015р, ЄДРСР № 43357273).

З тих же підстав суд вважає помилковим твердження про те, що у разі обчислення строку дії даного договору роками, до нього має включатись повністю 2014 рік. Посилання на відсутність пропозицій орендодавця щодо встановлення у договорі конкретної календарної дати закінчення договору, не надає орендареві права на користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача інших витрат за вчинення дій, необхідних для розгляду справи, а саме, на виконання роботи з оформлення технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, суд вважає, що вона стягненню не підлягає, і при цьому виходить з наступного:

Згідно зі ст.5 Закону України «Про оцінку земель», нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні,спадкуванні, у випадках спадкування, дарування, орендної плати, втрат, розміщення, при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель, в інших випадках при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них - цей перелік не є вичерпним.

За змістом ст.18 цього Закону, така оцінка дійсна протягом семи років.

Таким чином, результати оцінки мають багатоцільове та багаторазове призначення, тривалий період дії, можуть використовуватись за волевиявленням землевласника, згідно з його потребами.

У даному випадку, робота по виконанню такої оцінки виконана згідно з договором між власником земельної ділянки (замовник) та ПП «Регіонземпроект» (виконавець) від 18.03.2015р., без зазначення мети, та після закінчення дії договору оренди земельної ділянки.

Фактично, цю оцінку позивачем дійсно використано для розрахунку заборгованості при заявленні даного позову. Проте, враховуючи сукупність усіх зазначених вище обставин, витрати землевласника на оцінку своєї земельної ділянки не можуть повязуватись виключно тільки з цим разовим випадком у даній справі. Тому, ці витрати не можуть бути віднесені на рахунок даного відповідача, дана вимога позивача задоволенню не підлягає.

Розглядаючи зустрічний позов СТОВ «Надія» щодо визнання незаконними дій ОСОБА_1 по перешкоджанню у використанні у 2014 році належної їй земельної ділянки, стягнення з неї збитків в сумі 5223,51 грн. та судових витрат на користь цього товариства, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Як зазначено вище, суд вважає доведеним, що строк дії договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та СТОВ «Надія» 10.06.2006 року та зареєстрований 30.05.2007 року, сплив 30.05.2014 року. Відповідно, зі спливом цього строку виконання зобовязань сторін за цим договором припиняється.

Не зважаючи на це, за відсутності згоди власника земельної ділянки, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін, СТОВ «Надія» продовжувало користуватись належною ОСОБА_1 земельною ділянкою після закінчення терміну дії договору оренди.

Крім того, СТОВ «Надія» також не надано доказів затрат на засівання та вирощування урожаю на земельній ділянці до закінчення терміну дії зазначеного договору оренди, не спростувало доводи про фактичне збирання підприємством урожаю тощо.

Підстав для стягнення з ОСОБА_1 збитків та судових витрат за зустрічним позовом на користь СТОВ «Надія» немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» задовольнити частково.

Стягнути із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» (с. Вовківка Кегичівського району Харківської області, ) на користь ОСОБА_1 (05.09.1974р.н., ІПН НОМЕР_1), заборгованість 1266,82 грн. та витрати по сплаті судового збору - 487,20 грн., всього на загальну суму 1754 (одна тисяча сімсот пятдесят чотири) грн. 02 коп.

У задоволенні решти вимог первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області, через цей районний суд, протягом 10 днів з дня оголошення (відсутніми учасниками - з дня отримання його копії), і набирає законної сили: при відсутності скарги - після закінчення цього строку, у разі її подання - після розгляду апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 13 травня 2016 року.

Суддя С.В. Криворотов