Справа № 159/969/16-ц
Провадження № 2/159/471/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді - Восковської О.А.

за участі секретаря - Горішної Н.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4 представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та господарськими спорудами, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом та господарськими спорудами. Позовні вимоги мотивовані тим, що з відповідачем ОСОБА_3 позивач перебувала у зареєстрваному шлюбі з 17.02.2006 року по 25.01.2016 року, від шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і з 2006 року позивач та дочка були і залишаються зареєстрованими та проживають у житловому будинку АДРЕСА_1. Вказує, що проживаючи та будучи зареєстрованою у вище згаданому житловому будинку вона не має доступу до кімнати 1-7 площею 17,2 м.кв., в якій зберігаються її особисті речі та речі її дитини, ліки, а також меблевий гарнітур, який був придбаний нею та відповідачем ОСОБА_3 під час їх шлюбу, оскільки відповідачі замкнули вказану кімнату на не надають їй клічів від кімнати, чим позбавляють її права користування вказаною кімнатою. Також вказує, що відповідачі перешкоджають їй у користуванні хвірткою, яка виходить на вулицю Фестивальну та через яку вона постійно раніше ходила до будинку, замкнули замок хвіртки та «заварили» її, у зв»язку з чим вона змушена ходити до будинку через центральну хвіртку, яка виходить на провулок Фестивальний, та проходити через усе подвір»я, щоб дістатись входу до частини будинку, де вона мешкає. Просить зобов»язати відповідачів надати їй вільний доступ до вище згаданої кімнати у будинку та усунути перешкоди в користуванні допоміжною хвірткою для забезпечення зручності доступу до житла.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею позовні вимог з підстав, що вище наведені та уточнила, що вказала свою адресу проживання як квартиру АДРЕСА_2 тому, що раніше в будинку її свекра ОСОБА_4 було присвоєно адресні номери квартирам №1 та №2, однак, оформлення таких адрес проживання ніким не було завершено і порядок користування житлом або ж розподіл будинку ними не здійснювались, усі мешканці будинку залишились зареєстрованими в будинку АДРЕСА_1 без зазначення квартир. Із урахуванням наведеного уточнила позовні вимоги, прохаючи суд зобов»язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні не кімнатою у квартирі №2, а кімнатою у цілому будинку АДРЕСА_1 в м.Ковелі, а також усунути перешкоди в користуванні хвірткою з метою вільного та зручного для неї досутупу до вказаного будинку, а не до квартири. Одночасно, позивач не оспорює тієї обставини, що на даний час право власності на цілий житловий будинок АДРЕСА_1, а також на земельну ділянку за вказаною адресою належить її бувшому свекрові, а відповідачу у справі ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги з підстав, що вище наведені та прохає задовольнити позов.

Віповідач ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що згаданий житловий будинок та земельна ділянка належать на праві приватної власності його батьку ОСОБА_4 Після одруження він та позивачка, а також їх дочка ОСОБА_6 проживали та були зареєстровані у будинку батька, а після розлучення він разом з батьком дійсно замкнули одну із кімнат, а саме кімнату 1-7, в якій знаходяться і його власні речі, і речі дружити та їх дочки, у цій же кімнаті він ночує, коли приходить до батьківського будинку. Відмовляється надавати позивачці доступ до вказаної кімнати, оскільки між ними часто виникають сварки та конфлікти, мають місце звернення до поліції щодо правомірності поведінки один одного, із урахуванням чого вказану кімнату вони з батьком змушені замикати на ключ, щоб уникати спілкування з позивачкою. Також пояснив, що кілька місяців тому вони «заварили» допоміжну хвіртку, якою раніше користувались, і яка, однак, не зазначена у технічній документації та була ними встановлена самочинно для побутових потреб. На даний час усі, хто мешкають у будинку, користуються центральною хвірткою та воротами, при цьому, через вказані хвіртку та ворота є вільний доступ до усіх входів в будинок, у тому числі, і до того, яким користується позивачка. Пояснив, що допоміжна хвіртка була «заварена» з ініціативи батька, як власника будинку, оскільки не можливо було прослідкувати хто ходить через неї і кілька років тому по вказаній причині з подвір»я було викрадено мопед відповідача. Маючи намір контролювати хто приходить на подвір»я та до будинку, батько залишив у користуванні два центральних входи - через хвіртку та через ворота, «заваривши» допоміжну хвіртку. Заперечує проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні також не визнав заявлених позовних вимог та пояснив, що саме він являється єдиним власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1. Крім нього у будинку зареєстровані ще тринадцять осіб - його діти та онуки, а також зареєстрована бувша невістка ОСОБА_1, при цьому, будинок не поділений між членами родини, не було встановлено порядку користування житлом та не було завершено виділеня квартир №1 та №2 в будинку, усі жильці залишаються зареєстрованими у згаданому будинку, а не в квартирах, як вказано позивачкою у позові. Пояснив, що між позивачкою та його сином ОСОБА_3 часто виникають конфлікти, після розлучення бувша невістка не надає ним доступу до кількох кімнат і вони змушені були зачинити кімнату 1-7 на ключ та не хочуть надавати ОСОБА_1 доступу до вказаної кімнати, так як у ній часто залишається ночувати ОСОБА_3 і у цій же кімнаті зберігаються його власні речі. Також визнав, що допоміжну хвіртку, яку вони раніше облаштували для господарських потреб та якою користувались син з невісткою, він після розлученя сина «заварив», щоб мати можливість бачити хто приходить до його помешкання та на подвір»я через центральний вхід, оскільки контролювати це при відкритій допоміжній хвіртці він не мав можливості і на подвір»я, таким чином, мали можливість потрапити сторонні особи. Вказав, що позивачка має вільний доступ до подвір»я та будинку черех центральний вхід, який постійно відчинений у денний період часу і замикається лише на ніч. Також пояснив, що коли позивачка приходила додому вночі, то дзвонила у ворота і вони їй відчиняли, випадків, коли б її не впустили в будинок не було. Заперечує проти задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 у судовому засіданні не визнав заявлених позовних вимог з тих же причин, що наведені відповідачем та заперечує проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, задовольняє позов частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживаються разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартри) член його сім»ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім»ї. Відповідно до ч.1 ст.404 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У ході розгляду даної справи судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2010 року ОСОБА_4 є єдиним власником цілого житлового будинку АДРЕСА_1, а, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21.02.2007 року він же являється єдиним власником земельної ділянки площею 0,0603 га по АДРЕСА_1.

Як убачається з будинкової книги в будинку АДРЕСА_1 в м.Ковелі зареєстровані, у тому числі, відповідачі ОСОБА_4 з 30.12.1978 року та ОСОБА_3 з 28.05.1982 року, а також позивачка ОСОБА_1 з 10.05.2006 року та їх неповнолітня дочка ОСОБА_7 з 06.10.2006 року, а усього у вказаному будинку зареєстровано тринадцять осіб. При цьому, ОСОБА_1 була зареєстрована у вказаному будинку, як член сім»ї власника будинку.

Факт реєстрації позивачки у вище вказаному будинку підтверджено і записом у її паспорті громадянина України серії НОМЕР_2, виданому 04.05.2006 року. Та обставина, що позивач постійно проживає за зареєстрованою адресою та користується вказаним житлом і прибудинковою територією визнано та не оспорюється стороною відповідача у справі, та, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Згідно довідки управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області від 20.08.2009 року №2465 було присвоєно адресний номер «1» квартирі площею 67,8 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 в м.Ковелі та присвоєно адресний номер «2» квартирі площею 55,9 кв.м. у цьому ж будинку.

Разом з тим, згідно технічних паспортів на вище вказаний житловий будинок, вигтовлених КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 11.06.2009 року та 12.02.2010 року, та наданих суду позивачем та відповідачами, житловий будинок АДРЕСА_1 в м.Ковелі вказаний як єдиний цілий об»єкт нерухомості без виділення окремо зазначених квартир чи інших помешкань.

Крім того, сторонами та їх представниками визнано і не оспорюється той факт, що у будинку АДРЕСА_1 в м.Ковелі залишились не виділеними у встановленому законом порядку окремі квартири та реєстрація жильців будинку за такими квартирами не проводилась, а також не здійснювалось розподілу будинку та не встановлювався порядок користування житловим приміщенням у добровільному чи в судовому порядку. Також суду не надано доказів того, що власником житла визначено, яке саме приміщення в будинку має право займати позивачка.

Відтак, встановленим та доведеним у ході судового розгляду справи є право користування ОСОБА_1 житловим будинком АДРЕСА_1 в м.Ковелі і таке її право не оспорюється відповідачами у справі. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Усіма сторонами та їх представниками визнано також той факт, що відповідачі у справі перешкоджають позивачці у вільному доступі до кімнати 1-7 площею 17,2 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 де зберігаються і належній їй та її дитині речі, оскільки замкнули таку кімнату на ключ та не погоджуються надати ОСОБА_1 ключ від таких міжкімнатних дверей або надати їй вільний доступ до вказаної кімнати по причині наявності особистих неприязних відносин один до одного. Із урахуванням положень ч.1 ст.61 ЦПК України такі обставини у справі також не підлягають доказуванню.

Відтак, встановленим та доведеним є той факт, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять перешкоди позивачці ОСОБА_1 у користуванні нею кімнатою 1-7 у вище згаданому житловому будинку за наявності в останньої визнаного та не оспорюваного на даний час права користування вказаним помешканням, що порушує право позивача, передбачене ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України і таке її право підлягає відновленнню шляхом зобов»язання відповідачів усунути такі перешкоди для позивача в судовому порядку. Позов у цій частині підлягає до задоволення.

Разом з тим, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов»язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути та не чинити їй перешкоди в користуванні господарськими спорудами - хвірткою, яку вона використовувала для зручності доступу до житла - не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як установлено в ході судового розгляду даної справи, житловий будинок АДРЕСА_1 в м.Ковелі огороджений парканом, який має кілька проходів - два центральних з вул.Фестивальна через хвіртку та через ворота, а також допоміжний прохід з вул.Фестивальної через хвіртку, при цьому, останній прохід було облаштовано значно пізніше, аніж попердніх два і на даний час такий прохід замкнено та «заварено» і він не використовується протягом останніх кількох місяців. Зазначені обставини визнані та не оспорюються сторонами у справі та їх представниками і, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Відповідно до технічних паспортів на вище вказаний житловий будинок, виданих КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 11.06.2009 року та 12.02.2010 року, судом також встановлено, що до будинку АДРЕСА_1 в м.Ковель облаштовано та передбачено за планом лише огорожа, яка зазначена на плані під номером «1» та центральна хвіртка, зазначена під номером «2», інших проходів до вказаного будинку на плані технічних документацій не зазначено.

Відтак, облаштування власником житлового будинку ОСОБА_4 допоміжного проходу до будинку для побутових потреб було здійснено з власної ініціативи всупереч плану та технічному паспорту на об»єкт нерухомого майна і на даний час, з ініціативи того ж власника, замкнено та «заварено» такий прохід до будинку, чим приведено об»єкт нерухомості у відповідність до технічної документації.

Як установлено судом вище, до вказаного житлового будинку облаштовано два проходи - через центральну хвіртку та ворота з вул.Фестивальної, який використовується усіма мешканцями будинку, у тому числі і позивачкою.

Позивачка та її представник визнали ту обставину, що через такий центральний прохід ОСОБА_1 має вільний та безперешкодний доступ до будинку, де вона мешкає, однак, у нічний час центральна хвіртка замкнена на ключ і вона змушена дзвонити у дзвінок, щоб їй відчинили, оскільки вона не має ключа від такої хвіртки. Як пояснила позивачка, вона не має наміру вимагати від відповідачів надання їй ключа від центральної хвіртки, оскільки настоює на відімкненні допоміжної хвіртки, через яку є зручнішим та ближчим для неї прохід до будинку з вулиці.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8, яка є матір»ю позивачки, підтвердила суду про те, що на даний час допоміжна хвіртка, через яку вона раніше проходила до будинку, де мешкають її дочка та онучка, «заварена» відповідачами і вона проходить до будинку через центральтну хвіртку та обходить частину будинку, йдучи до дочки. При цьому показала, що такий прохід до будинку, де мешкає її дочка, облаштований доріжкою, будь-яких перешкод для того, щоб потрапити до будинку не має і вдень вхідна хвіртка завжди відчинена, доступ є вільним.

Із урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивачка має на даний час вільний доступ до подвір»я та будинку, в якому вона мешкає, будь-яких перешкод для цього відповідачі їй не чинять, а приведення додаткового та самочинно облаштованого власником будинку проходу до будинку (додаткової хвіртки) у відповідність до технічної документації об»єкту нерухомого майна не порушує будь-чиїх прав та охоронюваних законом інтересів та не суперечить вимогам закону. Відтак, в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов»язання відповідачів усунути їй перешкоди в користуванні додатковою хвірткою задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати у справі підлягають стягненню на користь останньої з відповідачів у рівних частках.

Керуючист ст.ст. 15,30,58,59,60,61,88,212,213,215,218 ЦПК України, ст.156 ЖК України, ст.404 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим приміщенням - кімнатою 1-7 площею 17,2 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 надавши ОСОБА_1 вільний доступ до вказаної кімнати.

У решті позову - відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551(п»ятсот п»ятдесят однієї) гривні 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючаО. А. Восковська