У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Імексбанк» Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Імексбанк» ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_8 10 листопада 2014 року укладено договір позики, за умовами якого вона надала ОСОБА_5 грошову суму в розмірі 240 тис. грн, які ОСОБА_5 зобов'язався повернути рівними частинами по 80 тис. грн щомісячно. У забезпечення виконання зобов'язання за договором позики від 10 листопада 2014 року, ОСОБА_4 і ОСОБА_9 10 листопада 2014 року уклали договір застави майнових прав, за умовами якого ОСОБА_5 надав у заставу 1/6 частину депозитного вкладу, що зберігається у ПАТ «Імексбанк». Оскільки ОСОБА_5 частково виконав зобов'язання, сплативши позивачці 25 листопада 2014 року 40 тис. грн, а у іншій частині зобов'язання не виконав, ОСОБА_4 просила позовні вимоги задовольнити та звернути стягнення на предмет застави.

Рішенням Приморського районного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 1 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, з урахуванням норм Закону України «Про заставу» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судами установлено, що на підставі постанови правління Національного банку України від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 травня 2015 року № 105 «Про початок процедури ліквідації акціонерного товариства «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію».

Загальний розмір вкладу ОСОБА_5 складає 75 тис. доларів США, який як вкладник банку отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб кошти у розмірі 200 тис. грн.

З урахуванням норм ч. ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повторне відшкодування коштів за депозитним вкладом ОСОБА_5, якому відшкодовано 200 тис. грн, не передбачено.

Крім того, з урахуванням норм ст. 16 ЦК України та ст. 51 Закону України «Про заставу», ОСОБА_4 обрала неналежний спосіб захисту, а тому суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик