РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 року Провадження №2/425/217/16

Справа №425/591/16-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Кулішової О.С.,

з участю представників позивача Столбун Н.О., Кравцової О.В., третьої особи ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Рубіжне Луганської області цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

«15» лютого 2016 року Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області звернулася з позовом до Рубіжанського міського суду Луганської області до ОСОБА_7 про позбавлення її батьківських прав стосовно дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. В обґрунтування позову Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради посилається на те, що за рішенням Апеляційного суду Луганської області від 24.07.2013 року у ОСОБА_7 були відібрані її діти без позбавлення батьківських прав, їх опікуном призначена баба ОСОБА_3, у якій діти і проживають. З 2014 року по теперішній час з боку матері нічого не було зроблено для встановлення контакту зі своїми дітьми, на цей час загублений емоційний зв'язок дітей з матір'ю, вони не отримують моральної і психологічної підтримки з її боку. Згідно висновку Служби у справах дітей позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 буде доцільним, оскільки діти за рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 23.12.2015 року № 425/2446/15-ц були залишені на подальше проживання з опікуном ОСОБА_3

В судовому засіданні представники позивача Столбун Н.О., Кравцова О.В позов підтримують, просять його задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_11 не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у справі повідомленнями (а.с. 151, 152). 04.04.2016 року відповідач подала доповнення до своєї заяви від 30.03.2016 року, в яких просить провести судове засідання без її участі та надіслати їй повне рішення суду (а.с. 92-93). 30.03.2016 року відповідачем до суду була подана заява, в якій вона не згодна з позовом Служби, оскільки з 2012 року по грудень 2015 року здійснюється цькування відповідача та її сім'ї, органи опіки та піклування переслідують відповідача та мають одну мету забрати у неї дітей. Службі у справах дітей відповідач не довіряє, вважає. що вони перевищують свої повноваження, закони для органів опіки та судів не писані, все зараннє сплановано. 04.04.2016 року відповідач подала до суду доповнення до заяви від 30.03.2016 року, в якій додатково заперечувала проти порядку розгляду справи № 425/2446/15-ц, в якій 23.12.2016 року Рубіжанським міським судом Луганської області було ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_7 про повернення дітей та припинення стягнення аліментів. Також в доповненнях до заяви ОСОБА_7 вказує, що якщо їй би повернули дітей з іспитовим строком, то відповідач знайшла би за що нагодувати, одягнути та взути дітей (а.с. 80-84, 85-93).

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підтримують позов Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради, просять його задовольнити. Надали пояснення, що ОСОБА_3 є опікуном трьох неповнолітніх дітей відповідача, яка не приймає участі у їх вихованні, аліменти сплачує частково та нерегулярно, заборгованість по аліментах 54374,61 гривні не сплачує, діти категорично не бажають спілкуватися та повертатися до своєї матері ОСОБА_7 Третя особа створила для дітей всі необхідні умови для їх виховання та розвитку, вона піклується про дітей, виховує їх, любить їх.

В ході розгляду справи судом була заслухана думка дітей відповідача: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, які побажали залишитися проживати з бабою ОСОБА_3.

Неповнолітня ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснила, що після суду у грудні 2015 року бачила свою матір на вулиці в місті, вона пройшла повз неї, відвернулася, до школи матір не приходила, також неповнолітня пояснила, що вона не бажає спілкуватися з матір'ю, оскільки матір не намагається спілкуватися з нею, але якщо б матір виправилася, ОСОБА_8 можливо з нею б спілкувалася (журнал судового засідання а.с. 181-182).

Неповнолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 пояснив, що він проживає з бабою, вдома у них все добре, мати не приходила, цукерки не передавала, в місті її він не бачив, в школу мати також не приходила, спілкуватися з матір'ю він не бажає (журнал судового засіданні а.с. 182-184).

Думка неповнолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7 не з'ясовувалася судом, оскільки дитина є інвалідом з дитинства з діагнозом «Наслідки органічного враження головного мозку із зниженням інтелектуально-мнестичних функцій, розлад поведінки та емоцій за змішаним типом». Представники Служби у справах дітей та третя особа ОСОБА_12 заперечували на з'явлення неповнолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 до суду, оскільки для нього це є складним, дитина є інвалідом, зі слів вихователів закладу, в якому він навчається, в питаннях щодо матері у нього негативна реакція (а.с. 158).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 надала показання, що вона є класним керівником класу Реабілітаційного центру «Кришталик», де навчається ОСОБА_10. До закладу ОСОБА_10 в більшості приводить бабуся, іноді старші сестри, ввечері забирає його також бабуся. Восени 2015 року до навчального закладу прийшла жінка, яка є матір'ю ОСОБА_10, та хотіла поспілкуватися з ним. Адміністрація закладу визначила їй час відвідування дитини, 11.09.2015 та 16.09.2015 року вона приходила, після перестала, потім 06.10.2015 року та 16.10.2015 року знову прийшла, ОСОБА_10 спочатку боявся її, тікав від неї, надалі почав спілкуватися, чекав зустрічей, на яких розповідав матері про свої досягнення, намагався щоб мати звернула на нього увагу, на наступну зустріч мати знову не прийшла, з'явилася на зустріч надалі 24.11.2015 року, але ОСОБА_10 її сторонився, після того мати більше не приходила. Під час відвідувань закладу відповідач не вступала в розмову з вихователями, лише одного разу сказала, що їй не дає спілкуватися з дітьми їх бабуся та свідок їй відповіла, що вона може знайти контакт з дитиною, допомагаючи в підготовці до свят, запропонувала свій телефон, але відповідач нічого не відповіла на це.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надала показання, що вона три роки є класним керівником 7-го класу школи № 1, де навчається ОСОБА_8. На батьківські збори до школи приходить бабуся ОСОБА_3, мати ОСОБА_15 не приходить, успіхами дитини не цікавиться, свідку відомо, що діти перебувають під опікою у бабусі. Свідок показала, що ОСОБА_8 перебуває у нервовому напруженні, що її знову можуть кудись віддати, щоб дитина навчалась вона не повинна перейматися, що її кудись заберуть, одночасно свідок показала, що тісно з ОСОБА_8 не спілкується, таємницями дівчина з нею не ділиться.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 надала показання, що вона працює вчителем початкових класів у школі № 1 та є третій рік класним керівником учня 4-го класу ОСОБА_9. Свідок знає бабусю ОСОБА_9, вона є його опікуном, свідку відомо, що дитина проживає з бабою, батько дітей помер. ОСОБА_17 бачила один раз у другому класі, коли вона прийшла до школи на день народження ОСОБА_9 та передала вчителю для дітей пакет з цукерками, з дітьми мати не спілкувалася, від цукерок діти після відмовилися. Свідок показала, що ОСОБА_9 замкнутий хлопчик, небагатослівний, відповідає завжди однослівно, коли в минулому році був суд ОСОБА_9 відповів свідку на її запитання, що до матері повертатися не бажає.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, думку неповнолітніх ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, допитавши свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_25 має трьох неповнолітніх дітей:

-ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1;

-ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2;

-ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно копій свідоцтв про народження неповнолітніх дітей та записів актів про їх народження, матір'ю дітей є ОСОБА_19, батьком ОСОБА_20 (а.с. 3-5).

Батько дітей ОСОБА_20 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року (а.с. 194).

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 24.07.2013 року у цивільній справі № 2/425/558/13 за позовами ОСОБА_21 та прокурора міста Рубіжне Луганської області в інтересах ОСОБА_21, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовлено, вирішено відібрати у ОСОБА_7 не позбавляючи її батьківських прав дітей ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 та передати їх бабі ОСОБА_3; також з ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на дітей у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 20 лютого 2013 року. Рішення набрало законної сили після його проголошення 24.07.2013 року (а.с. 20-23).

Зазначеним рішенням Апеляційного суду Луганської області від 24.07.2013 року встановлено, що ОСОБА_7 не виконувала обов'язків по вихованню дітей у період з 22.11.2012 року, а саме: не забирала дітей із навчального закладу, навчанням дітей не цікавилася, до школи не приходила, не утримувала дітей (не забезпечувала їх харчуванням, необхідним одягом), не приймала участі у лікуванні малолітнього сина ОСОБА_22. Проживаючи за адресою АДРЕСА_3, ОСОБА_7 не надала суду доказів створення умов для проживання дітей та створення дітям належних житлово-побутових умов утримання та їх нормального розвитку.

Згідно рішень Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області № 225, 226, 228 від 18.06.2014 року неповнолітнім ОСОБА_21, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с. 195-197).

Згідно рішень Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області № 249, 250, 252 від 02.07.2013 року ОСОБА_3 затверджено опікуном над неповнолітніми ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та призначено відповідальною за збереження права користування жилим приміщенням неповнолітніми за адресою: АДРЕСА_1 до їх повноліття (а.с. 195-197).

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 23.12.2015 року у цивільній справі № 425/2446/15-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про повернення дітей та припинення стягнення аліментів, в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі. За даними програмного комплексу «Діловодство суду «Д-3» рішення набрало законної сили 05.01.2016 року (а.с. 24-29).

Зазначеним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 23.12.2015 року встановлено, що поведінка ОСОБА_7 свідчить про її небайдуже ставлення до дітей та про її зусилля, направленні на виконання батьківських обов'язків, але цих змін у її поведінці недостатньо для повернення дітей.

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов, наявних у справі, діти проживають разом з опікуном за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7, 8, 119).

За інформацією Міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 25.03.2015 року, сім'я ОСОБА_3 з метою надання психологічної підтримки та допомоги в вихованні дітей з 11.02.2013 року по 02.07.2013 року перебувала на соціальному супроводі. Також, сім'я ОСОБА_7 за власним бажанням з 26.07.2013 року по 26.12.2013 року перебувала на соціальному супроводі, метою якого було повернення дітей до матері. Під час супроводу ОСОБА_7 неодноразово надавалися рекомендації стосовно зміни її поведінки та способу життя, здійснювалися рейди з соціального інспектування по місту мешкання жінки, проводилися консультації щодо відновлення її відносин з дітьми, проте мета не була досягнута, ОСОБА_7 не спробувала змінити своє життя, не проявила наполегливості у відновленні відносин з рідними дітьми; навпаки, поведінка матері негативно впливала на психологічний стан дітей. В квітні 2014 року ОСОБА_7 виявила бажання стати на соціальний супровід з тією же метою, але їй було відмовлено з причини невиконання рекомендацій попереднього супроводу, самостійно протягом 2014 року ОСОБА_7 не намагалася відбудувати відносини з дітьми (а.с. 30).

За інформацією Міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 21.08.2015 року, протягом 2015 року та з грудня 2015 року по теперішній час ОСОБА_7 до Рубіжанського центру за соціальною допомогою чи будь з якими питаннями не зверталася, на соціальному супроводі не перебувала (а.с. 31, 126).

Згідно інформації про виконання обов'язків опікуном Рубіжанської загальноосвітньої школи № 1 від 01.12.2015 року № 270 ОСОБА_8, учениця 7 класу систематично відвідує школу, завдяки бабусі доглянута, всім забезпечена, мати ОСОБА_7 за останні 3 роки жодного разу не цікавилась життям та навчанням дочки, не приймала участі для підготовки дитини до навчального року, не з'являлася на батьківські збори, нагадування про матір викликає у ОСОБА_8 байдужість і незадоволення (а.с. 13).

Згідно інформації про виконання обов'язків опікуном Рубіжанської загальноосвітньої школи № 1 від 01.12.2015 року № 270 ОСОБА_9, учень 4 класу забезпечений всім необхідним, охайний, пропусків занять без поважної причини немає, опікун виконує свої обов'язки добросовісно. Мати ОСОБА_7 школу не відвідує, результатами навчання сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує, про якусь допомогу від матері ОСОБА_17 ніколи не відповідав, ніякої участі у житті класу і школи мати не приймає (а.с. 12).

Згідно листа Рубіжанської загальноосвітньої школи № 1 від 03.02.2016 року № 35 громадянка ОСОБА_7 до педагогічних працівників, практичного психолога і класних керівників за допомогою і консультаціями у період з грудня 2015 року не зверталася (а.с. 14).

За інформацією Комунального закладу «Рубіжанський навчально-реабілітаційний центр «Кришталик» від 28.09.2015 року, 30.11.2015 року, 09.02.2016 року, 12.05.2016 ОСОБА_10 навчається у закладі з вересня 2014 року. За період з 01.09.2014 року по 01.09.2015 року ОСОБА_7 свого сина не відвідувала, на підставі її заяви адміністрацією закладу було визначений час зустрічей матері та сина з врахуванням режиму навчання, однак ОСОБА_7 відвідала сина 11.09.2015 року - ОСОБА_10 на контакт з матір'ю не пішов, тікав від неї, ховався, мати ОСОБА_7 здійснювала зйомку ОСОБА_10 на планшет, що ще більше лякало дитину; 16.09.2015 року - мати ОСОБА_7 намагалася налагодити контакт з сином, однак ОСОБА_10 на контакт не іде, ховається, говорить, що її боїться; 13.11.2015 року ОСОБА_7 підійшла до класного керівника поцікавилася успіхами дитини. У період з грудня 2015 року по 03.02.2016 року ОСОБА_7 життям та результатами навчальної діяльності свого сина не цікавилася, по допомогу до психолога, соціального педагога та інших спеціалістів закладу щодо поновлення контакту з сином не зверталася (а.с. 17-19, 118).

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 14, 01.2016 року, 05.02.2016 року, 22.03.2016 року за місцем проживання ОСОБА_7 АДРЕСА_3 зустріч для проведення профілактичної бесіди з працівниками Служби у справах дітей не відбулася, калитка двору зачинена, телефоний зв'язок з ОСОБА_7 відсутній (а.с. 120-124).

10.02.2016 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про підготовку висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_23 та підготовки позовної заяви з цього питання (а.с. 127).

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_7 08.02.2016 року було надіслано повістку на бесіду до Служби, однак вона не з'явилася, доказів направлення їй повістки та виклику на засідання комісії, що відбулося 10.02.2016 року та їх отримання представниками позивача до суду не надано (а.с. 127, 129).

За висновком Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради № 69 від 12.02.2016 року є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 по відношенню до її дітей, оскільки рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області у справі № 425/2446/15-ц від 23.12.2015 року діти були залишені для подальшого проживання з бабою-опікуном ОСОБА_3 (а.с. 32-33).

Отже, засідання комісії 10.02.2016 року, на якому було розглянуто питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_7, відбулося без участі самої ОСОБА_7, без з'ясування її думки щодо позбавлення батьківських прав та причин невиконання нею батьківських обов'язків, при цьому доказів виклику відповідача чи повідомлення її в інший спосіб про вирішення питання її батьківських прав представниками позивача не надано.

В своєму позові Служба у справах дітей як на підставу бозбавлення батьківських прав ОСОБА_7 посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно частин 2, 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі по тексту - СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно ч. 5 ст. 150 СК України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування по неї.

Відповідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків.

Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Отже, в справах про позбавлення батьківських прав з підстав у п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України необхідно встановити ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, при цьому суд зазначає, що без встановлення причин невиконання неможливо встановити свідоме ухилення батьків від цього.

Тому в цій справі без з'ясування Службою у справах дітей причин невиконання ОСОБА_7 батьківських обов'язків та можливості нею їх виконувати за умови відсутності у неї перешкод для їх виконання та з врахуванням наявності певних обмежень у виконанні нею батьківських прав, встановлених рішенням Апеляційного суду Луганської області від 24.07.2016 року, вимоги про позбавлення батьківських прав є передчасними.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини» від 08.04.2004 року вказано, якщо встановлено існування сімейних зв'язків, держава має діяти в принципі у такий спосіб, що буде розрахований на те, аби дати можливість таким зв'язкам розвиватися, та вживати заходів, які надаватимуть можливість батькам і дитині возз'єднатися - п. 83 рішення. Після передання дитини на піклування ретельного розгляду вимагає питання стосовно подальших обмежень з боку органів влади, зокрема обмежень батьківських прав та їхнього права доступу до дітей, і стосовно будь-яких правових ґарантій, розрахованих на те, аби забезпечити ефективний захист прав батьків та дітей на повагу до сімейного життя. Такі подальші обмеження можуть спричинити небезпеку того, що сімейні зв'язки між батьками та маленькою дитиною фактично припиняються - п. 92 рішення. Передання дитини на піклування зазвичай має вважатися тимчасовим заходом, який має бути припинено, як тільки дозволять обставини, і будь-які заходи щодо здійснення тимчасового піклування мають відповідати кінцевій меті возз'єднання біологічних батьків та дитини. У цьому відношенні має бути досягнута справедлива рівновага між інтересами дитини, що передана на піклування, та інтересами батьків при возз'єднанні з дитиною. З'ясовуючи, як врівноважувалися інтереси, Суд приділятиме особливу увагу основним інтересам дитини, які, залежно від їх характеру та серйозності, можуть бути вищими, ніж інтереси батьків. Зокрема, згідно зі статтею 8, батьки не наділяються правами вживати таких заходів, які могли б зашкодити здоров'ю дитини та її розвитку - п. 93 рішення.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Таким чином, суд застосовуючи вищезазначені рішення Європейського Суду при розгляді цієї справи вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно її дітей на сьогодні може привести до негативних наслідків у вигляді незворотного розірвання зв'язків між матір'ю та її дітьми, при цьому судом в ході розгляду справи не встановлено обставин, які свідчать про термінову необхідність позбавлення батьківських прав відповідача або наявність загрози здоров'ю чи життю дітей та обставин, які можуть виправдати таке позбавлення саме на теперішній час.

На думку суду, з врахуванням думки дітей, повністю ще не втрачена можливість на возз'єднання відповідача зі своїми дітьми та відновлення стосунків між ними, при цьому в більшій мірі це залежить від наступної належної поведінки відповідача, направленої на виконання нею своїх батьківських обов'язків.

Суд вважає, що відвідання відповідачем ОСОБА_7 молодшого сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 у КЗ «Рубіжанський навчально-реабілітаційний центр «Кришталик» восени 2015 року, а також звернення до суду у липні 2015 року з позовом про повернення дітей, свідчить про її небайдуже ставлення до своїх дітей та про її зусилля, направлені на виконання батьківських обов'язків.

Суд не погоджується з висновком Служби у справах дітей № 69 від 12.02.2016 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, виходячи з такого.

Відповідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За висновком Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради № 69 від 12.02.2016 року, в зв'язку з тим, що протягом тривалого періоду з 2014 року й по теперішній час з боку матері нічого не було зроблено для встановлення контакту зі своїми дітьми, на цей час загублений емоційний зв'язок дітей ОСОБА_10 з матір'ю, вони не отримують моральної і психологічної підтримки з її боку. ОСОБА_7 було рекомендовано звернутися до міського Центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді, психологам учбових закладів, де навчаються діти за допомогою у встановленні зв'язку з її дітьми та згідно інформації з учбових закладів з грудня по теперішній час ОСОБА_7 не зверталася. Служба у справах дітей вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 по відношенню до її дітей, оскільки рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області у справі № 425/2446/15-ц від 23.12.2015 року діти були залишені для подальшого проживання з бабою-опікуном ОСОБА_3 (а.с. 32-33).

Як вже зазначалося вище судом, при складанні висновку № 69 від 12.02.2016 року Службою у справах дітей не було з'ясовано думку матері дітей ОСОБА_7, її ставлення до позбавлення батьківських обов'язків, не було з'ясовано причини за якими вона нічого не робить для встановлення контакту зі своїми дітьми, не встановлено її можливість виконувати батьківські обов'язки.

Одночасно у висновку констатовано, що загублений емоційний зв'язок дітей з матір'ю, діти не отримують моральної та психологічної підтримки з її боку, однак доказів цьому представниками позивача до справи не надано, при цьому представник Служби в судовому засіданні пояснила, що психологи з дітьми з цього питання не спілкувалися.

У справі наявні психологічні характеристики родини від 24.05.2016 року на ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно з якими ОСОБА_8 боїться повернення до матері та бажає, щоб вона їх не турбувала, бажає забути негативні спогади, пов'язані з періодом проживання з матір'ю. ОСОБА_24, то він може спілкуватися з матір'ю, але проживання бачить лише у сім'ї опікуна, емоційний контакт з матір'ю відсутній, тісне спілкування з нею викликає страх (а.с. 198-199).

Суд не приймає зазначені документи від 24.05.2016 року як обґрунтування для доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки ці документи складені з приводу психологічної характеристики сім'ї у якій проживають діти, а це є сім'я їх опікуна, а не сім'я їх матері.

В судовому засіданні представники Служби у справах дітей пояснили, що останній раз бачили ОСОБА_7 у грудні 2015 року при розгляді цивільної справи за її позовом про повернення дітей, з'ясувати після цього чому ОСОБА_7 не виконує батьківські обов'язки представникам Служби не вдалося, оскільки за їх викликами відповідач до Служби не з'являється, за місцем її проживання ніхто не відчиняє калитку у двір представникам Служби.

Отже, при складанні висновку № 69 від 14.12.2016 року представниками Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради не були з'ясовані: можливість відповідача виконувати батьківські обов'язки, вільно спілкуватися з дітьми, відсутність перешкод у їх спілкуванні та проведенні часу з дітьми тощо.

За попереднім висновком Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради № 456 від 14.12.2015 року, якому було надано оцінку судом при розгляді цивільної справи № 425/2446/15-ц за позовом ОСОБА_7 про повернення дітей та припинення стягнення аліментів, Службою також констатовано про втрату емоційного зв'язку дітей з матір'ю та відсутність моральної та психологічної підтримки з її боку.

Суд, оцінюючи висновок Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради № 69 від 12.02.2016 року по суті, вважає, що підстави на яких він ґрунтується зазначені ті самі, що й підстави зазначені у попередньому висновку від 14.12.2015 року, якому було надано оцінку у справі про повернення дітей, додаткових підстав доцільності позбавлення батьківських прав відповідача Службою у справах дітей не зазначено.

Суд вважає недоречним посилання у висновку № 69 від 12.02.2016 року на обставини та підстави, які вже досліджувалися судом у справі № 425/2446/15-ц за позовом ОСОБА_7 про повернення дітей та припинення стягнення аліментів, інших обставин, які б на теперішній час виправдовували відокремлення дітей від матері шляхом позбавлення її батьківських прав представниками позивача не зазначено.

На думку суду, відсутні достатні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав та це буде відповідати інтересам її дітей, також представниками позивача не обґрунтовано мету такого позбавлення, чи наявна на теперішній час потреба в цьому позбавленні та чи є це вкрай необхідним, за умови наявності у дітей відповідного статусу, призначення над ними опікуна та відсутності загрози життю та здоров'ю дітей.

Суд не погоджується з поясненнями представників позивача щодо необхідності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це передбачено Постановою Кабінету Міністрів «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» № 866 від 24.09.2008 року.

Згідно п. 8 зазначеної Постанови № 866 якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов'язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

Так, дійсно Служба зобов'язана вживати заходів, але виключно за умови якщо протягом року після відібрання батьки не виховують дитину.

Однак, Службою у справах дітей не надано доказів, які підтверджують свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків протягом року після їх відібрання. Навпаки, як вже зазначалося в цьому рішенні вище, за інформацією міського центру соціальних служб сім'я ОСОБА_7 з моменту відібрання дітей з 26.07.2013 року по 26.12.2013 року перебувала на обліку з метою повернення дітей до матері та в квітні 2014 року виявляла бажання стати на соціальний супровід з цією ж метою, але їй було відмовлено.

За Постановою № 866 саме на Службу у справах дітей покладено забезпечувати реалізацію права кожної дитини на виховання у сім'ї, підтримки сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах та захисту прав дітей у таких сім'ях для досягнення мети - створення належних умов для забезпечення реалізації цього права.

Але, на думку суду, в цьому випадку Службою не було в повній мірі здійснено належний контроль протягом року після прийняття рішення про відібрання дітей за виконанням ОСОБА_7 батьківських обов'язків щодо її дітей.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав допускається виключно тоді, коли змінити поведінку матері в кращу сторону неможливо, при відсутності доказів вини в діях відповідача та з огляду на певні намагання відповідача у 2015 році повернути своїх дітей, суд вважає вимоги про позбавлення батьківських прав передчасними.

Разом з цим, суд враховує те, що відповідачем до справи були подані 30.03.2016 року заява та 04.04.2016 року доповнення до заяви, в яких вона заперечувала проти позбавлення батьківських прав, при цьому доказів належного виконання нею батьківських обов'язків щодо своїх дітей чи якихось намагань з цього приводу з грудня 2015 року по теперішній час відповідачем не надано, також відповідачем не зазначено причин неможливості виконувати батьківські обов'язки.

У абзаці 2 пункту 18 Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

На думку суду, на теперішній час доцільним буде попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей та покласти на Службу у справах дітей Рубіжанської міської ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

Одночасно суд роз'яснює відповідачу ОСОБА_7 про те, що у разі ухилення її від виконання батьківських обов'язків щодо виховання її дітей в подальшому вона може бути позбавлена батьківських прав.

Інші доводи відповідача, викладені в її заяві від 30.03.2016 року та доповненні до неї від 04.04.2016 року не приймаються судом, оскільки стосуються її незгоди з рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 23.12.2015 року у цивільній справі № 425/2446/15-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради про повернення дітей та припинення стягнення аліментів, яке набрало законної сили 05.01.2016 року.

Підсумовуючі наведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на Службу у справах дітей контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків протягом одного року з дня набрання цим рішенням законної сили.

Судом не вирішується питання розподілу судових витрат, оскільки сторонами не надано доказів про понесення таких витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Попередити ОСОБА_7 (місце проживання: АДРЕСА_4) про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Покласти на Службу у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області контроль за виконанням ОСОБА_7 батьківських обов'язків протягом одного року з дня набрання цим рішенням законної сили.

В частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ш. Мирошникова