АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

06 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Українець Л.Д.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер Івана Анатолійовича про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року,

встановила:

у травні 2016 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер І.А. звернувся до суду з поданням, в якому просив обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 р. подання було задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним поданням, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкер А.І. посилався на те, що постановою від 25.01.2016 р. було відкрито виконавче провадження та ОСОБА_2 26.01.2016 р. надіслано поштою копію постанови. 29.03.2016 р. у відділ звернувся стягувач із заявою про заборону виїзду боржника за кордон.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 р. подання було задоволено.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що дії боржника, які відображаються у відсутності будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, систематичному перетинанні державного кордону України з 2015 по 2016 рр. свідчать про злісне ухилення від виконання зобов'язань.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

У п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Тобто, зазначене звернення здійснюється в межах повноважень державного виконавця як посадової особи органу державної влади.

В ст. 377-1 ЦПК України визначено порядок розгляду питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо боржників в разі здійснення примусового виконання органами державної виконавчої служби.

Враховуючи, що суд першої інстанції визнав подання обґрунтованим належним чином, є доцільним вирішити питання про виклик в судове засідання державного виконавця, оскільки саме він зобов'язаний довести суду необхідність обмеження боржника у здійснені його конституційного права з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження.

Висновок суду першої інстанції щодо достатності даних про ухилення боржника від виконання рішення суду, яке полягає у перетинанні кордону протягом 2015-2016 рр., також є передчасним, оскільки суду належало з'ясувати чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково. Такі дії мають бути об'єктивно наявними, свідомими, спрямованими на невиконання відповідного обов'язку, коли виконати цей обов'язок є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Крім того, є суперечливим висновок суду першої інстанції щодо дій боржника, які виражаються у відсутності дій.

Отже, при новому розгляді справи, суду першої інстанції слід викликати суб'єкта внесення подання в судове засідання з метою повного та всебічного з'ясування обставин по справі.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 р. скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

№ справи: 757/1807/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12122/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Васильєва Н.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.