Справа № 442/594/09 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/3518/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 лютого 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району про визнання права власності на самочинне будівництво, -

встановила:

16 січня 2009 року позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, посилаючись на те, що ним, без відповідної проектно-дозвільної документації, було здійснено будівництво відпочинкового одноповерхового деревяного будинку з мансардою літ. "А2-1" площею 119,6 кв.м. по вул. Зарічна, 4 «а» в с. Старий Кропивник

Вважав, що дана будівля жодним чином не порушує права інших осіб, так як зведена таким чином, що не виходить за межі земельної ділянки, не примикається з сусідніми будівлями. На його адресу не надходило жодних скарг чи заяв з приводу порушень прав та інтересів третіх осіб вчиненим самовільним будівництвом, а тому просив суд постановити рішення, яким визнати за ним право власності на спірне самочинне будівництво.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 лютого 2009 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на самочинне будівництво нерухомого майна будівлю з мансардою літ. «А2-1» площею 119,6 кв.м. по вул. Зарічна, 4 «а» в с. Старий Кропивник Дрогобицького району Львівської області.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі зазначає, що при ухваленні рішення судом не було всебічно, повно та об'єктивно досліджено обставини, які мають істотне значення для справи, було порушено норми матеріального та процесуального права. Вказує, що, вирішуючи спір, судом було безпідставно визнано право власності на спірне майно за позивачем без належного з'ясування усіх обставин справи. Зокрема, дане рішення суду не містить покликання на будь-які належні та допустимі докази в розумінні процесуального закону, які б підтверджували право власності ОСОБА_3 на будівельні матеріали використані для будівництва, спорудження будинку саме позивачем, наявність в нього прав землекористувача за вказаною адресою. Звертає увагу суду на те, що саме він придбав усі необхідні будівельні матеріали необхідні для будівництва спірного будинку та на його замовлення ТОВ «Будівельна компанія «Сервус» у 2008 році було виготовлено ескізний проект відпочинкового будинку в с. Старий Кропивник по вул. Зарічна,4 «а». Апелянт також вказує, будь-якого відношення до фінансування чи будівництва спірного відпочинкового будинку позивач по справі не мав та не має та шляхом шахрайства заволодів належним йому на праві власності майном чим завдав йому значної шкоди.

Крім того посилається на неправильне застосування та грубе порушення судом першої інстанції норм Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що самочинне будівництво спірного нерухомого майна позивачем здійснено на відведеній земельній ділянці площею 2,6 га, без порушення будівельних норм і правил (висновок КАПП "Архпроект" №562 від 02.12.2008 р.) і таке будівництво не суперечить суспільним інтересам, не порушує прав інших осіб.

Однак з такими висновками суду колегія суддів не погоджується з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як зазначено у п.12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають врахувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми і правила істотними.

У п.14 цієї ж постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу.

При цьому суд має враховувати, що відсутність заперечень власника проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, чи визнання такого позову має бути обґрунтовано відповідними доказами, що підтверджують право на вчинення таких процесуальних дій.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 23 лютого 2006 року, укладеного між ТОВ «Енергосвіткомплект» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_6, останнім набуто у власність нерухоме майно (споруди бази відпочинку «Веселка») в с. Старий Кропивник по вул. Зарічній, 4 «а», з подальшою реєстрацією права власності на нерухоме майно за ОСОБА_6

Рішенням Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району Львівської області від №49 від 05 серпня 2006 року вирішено надати ОСОБА_6 дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 5,6 га для обслуговування бази відпочинку «Веселка» в с. Старий Кропивник по вул. Зарічній,4 «а».

За договором купівлі-продажу від 05 грудня 2006 року ОСОБА_6 відчужив ОСОБА_7 будівлі відпочинкового комплексу «Веселка», зокрема: будинок дванадцятимісний, загальною площею 82,6 кв.м. позначений на плані літ. «А20-1»; будинок дванадцятимісний, загальною площею 76,0 кв.м., позначений на плані літ. «А21-1»; будинок шестимісний, загальною площею 53,4 кв.м., позначений на плані літ. «А22-1»; будинок над плавальним басейном, загальною площею 71,5 кв.м., позначений на плані літ. «А23-1»; будівлю колиби, загальною площею 38,9 кв.м., позначену на плані літ. «Г-1»;

будівлю фінської лазні, загальною площею 108,0 кв.м. позначену на плані літ. «Д-1».

Позивачу рішенням №71 від 13.12.2006 року сесією Старокропивницької сільської ради "Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для обслуговування бази відпочинку "Веселка" в с. Старий Кропивник, вул. Зарічна, 4-а ОСОБА_3С." було виділено земельну ділянку площею 2,6 га по вул. Зарічна, 4-а в с. Старий Кропивник. На вказаній земельній ділянці позивачем було здійснене самочинне будівництво відпочинкового одноповерхового деревяного будинку з мансардою літ. "А2-1" площею 119,6 кв.м.

У подальшому, рішенням шостої сесії шостого скликання Старокропивницької сільської ради №62 від 06 жовтня 2011 року у зв'язку із створенням ТзОВ «Веселка», були відмінені рішення сесій №49 від 05 серпня 2006 року, №70 від 13 грудня 2006 року та №71 від 13 грудня 2006 року.

Таким чином, органом місцевого самоврядування - Старокропивницькою сільською радою не відводилась у встановленому законом порядку земельна ділянка ОСОБА_3О для самочинно збудованого нерухомого майна будівлі з мансардою літ. «А2-1» площею 119,6 кв.м по вул. Зарічна,4 «а», в с. Старий Кропивник Дрогобицького району Львівської області.

Про ці обставини також ствердив у засіданні судової колегії представник Старокропивницької сільської радиОСОБА_5, який також пояснив, що сільська рада категорично заперечувала позовні вимоги.

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що самочинне будівництво нерухомого майна (будівлі з мансардою літ. «А2-1») позивачем було здійснено на відведеній для цих цілей земельній ділянці площею 2,6 га не відповідає встановленим обставинам справи, оскільки рішення сесії Старокропивницької сільської ради №71 від 13 грудня 2006 року (яке відмінено на даний час), було прийнято виключно для обслуговування викуплених ОСОБА_7 будинків бази відпочинку.

Отже установлено, що ОСОБА_7 ніколи не був власником чи користувачем земельної ділянки, на якій самочинно збудовано спірний будинок та не звертався до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, що є підставою для скасуванняоскаржуваного рішення суду скасувати та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Також установлено, що подані ОСОБА_6 письмові документи, як-от: передпроектна пропозиція спірного будинку, яка замовлялась останнім, ряд видаткових накладних та товарних чеків, оформлених на ім'я останнього, свідчать про порушення його прав на дане майно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, всупереч вимогам ч.4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та не роз'яснив позивачу право залучити до справі в якості співвідповідача ОСОБА_6, який обґрунтовано довів, що даним рішенням суду порушуються його права.

Суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо залучення співвідповідача на стадії апеляції, чи повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції через порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

На зазначені порушення норм матеріального та процесуального права суд першої інстанції уваги не звернув, та дійшов передчасного висновку про визнання за позивачем право власності на самочинно збудоване нерухоме майно будівлі з мансардою літ. «А2-1» площею 119,6 кв.м. по вул. Зарічна,4 «а», в с. Старий Кропивник Дрогобицького району Львівської області.

З врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду від 13 лютого 2009 року слід скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Крім того, слід стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 607 грн. сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 лютого 2009 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Старокропивницької сільської ради Дрогобицького району про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 607 грн. сплаченого при подачі апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Богонюк М.Я.

ОСОБА_8