Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/982/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Український В. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

18.05.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суржика М.М.,

секретар Гусак А.О.

за участю позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на заочне рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Зазначав, що 03 липня 2015 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі - Лізингова компанія) укладено договір фінансового лізингу № 000874 з додатками, відповідно до якого предметом лізингу є автомобіль Ssang Yong Kyron. Відповідно до умов договору Лізингова компанія бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених договором.

В офісі Лізингової компанії йому було роз'яснено, що автомобіль є за акційною ціною 215000 грн., однак спочатку необхідно сплатити передплату в сумі 50000 гривень шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть йому в користування предмет лізингу. Рахунок на суму 50000 грн. він оплатив того ж дня, що підтверджується квитанцією.

Детально ознайомившись з договором вдома, він дізнався, що вартість автомобіля становить 416900 грн., замість 215000 грн., на які він розраховував.

Крім того, договір фінансового лізингу укладено в іноземній валюті, вартість автомобіля становить 17740,43 дол. США, а еквівалент в національній валюті визначено в сумі 416900 грн. лише на дату підписання договору. Умови договору є несправедливими, сплачений ним аванс є адміністративним платежем, який не підлягає поверненню при розірванні договору, до отримання автомобіля він повинен спалити не менше половини його вартості, зокрема авансовий платіж 50% , адміністративний платіж 10% , комісія за передачу 3%. Всі суми визначені в дол.США , обов'язки за договором має лише лізингоодержувач, а лізингодавець має тільки права, в тому числі , в односторонньому порядку розривати або змінювати на власний розсуд умови договору.

Такі умови вважає позивач несправедливими, такими, що не відповідають чинному законодавству та порушують його права як споживача.

Просив визнати договір фінансового лізингу від 03 липня 2015 року № 000874 з додатками недійсним відповідно до ст.ст.203,215,216, ч.1 ст.220, ч.1 ст.227, ч.2 ст.799, ст.806 ЦК України, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», стягнути з відповідача сплачені кошти в сумі 50000 грн., комісію в сумі 300 грн. та на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його прав відповідачем, 5000 грн.

Заочним рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року позов задоволено частково. Суд визнав договір фінансового лізингу від 03 липня 2015 року № 000874 з додатками недійсним, оскільки він не відповідає вимогам закону та його умови є несправедливими, стягнув з відповідача на користь позивача сплачені кошти в сумі 50000 грн., комісію в сумі 300 грн.

В позові про відшкодування моральної шкоди суд відмовив, оскільки моральна шкода, яка заподіяна споживачу, відшкодовується лише в разі, якщо така шкода заподіяна продукцією, яка небезпечна для життя і здоров'я людей.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову в позові повністю. Зазначає, що при ухваленні рішення суд не врахував, що між сторонами укладено цивільно-правовий договір з дотриманням передбачених законодавством вимог. Сторони погодили всі істотні умови договору, про що свідчить підписання договору, сплата адміністративного та авансового платежу.

В засіданні апеляційного суду позивач просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим.

Відповідач про час та місце розгляду повідомлений під розписку (а.с.161,163,215-216), в засідання апеляційного суду не прибув, відповідь на запит щодо наявності ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб не надав (а.с.157,158,164).

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 03 липня 2015 року ОСОБА_2 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» підписали договір №00874 фінансового лізингу та додатки до договору (а.с22-32). Предметом лізингу є автомобіль Ssang Yong Kyron.

Пунктом 8.2 договору визначено, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 17740,4 дол.США з урахуванням ПДВ. На дату укладення договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 416900 грн.

В додатку №1 до договору зазначено суми, які повинен сплатити позивач, зокрема авансовий платіж 50% , що становить 8870, 21 дол.США, адміністративний платіж 10% 1774,04 дол.США, комісія за передачу 3% 532,21 дол.США.

За умовами договору адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, розмір платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу, зокрема, 10% (а.с.15).

Квитанцією №31 підтверджується, що на виконання договору позивач сплатив 03 вересня 2015 року на банківський рахунок відповідача адміністративний платіж в сумі 50000 грн. (а.с.30).

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( ч. 2 і ч.3 ст.215 ЦК України ).

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень договору або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону).

Крім того, згідно з п. 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Таким чином, вказані положення договору містять односторонню відповідальність лізингоодержувача за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо, бо визначено, що за вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем сплачений адміністративний платіж не повертається.

Суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що такі умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, є несправедливими, а їх наявність в договорі порушує принцип добросовісності, що є підставою для визнання договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Колегія суддів також зазначає, що обґрунтованими є зазначені в позовній заяві доводи позивача щодо недійсності договору лізингу з підстав, передбачених ч.1 ст.220, ч.1 ст.227, ч.2 ст.799, ст.806 ЦК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК Україниу разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15.

Доказів того, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, було нотаріально посвідчено, матеріали справи не містять.

Доводи відповідача, що його представник не був повідомлений про час розгляду справи в суді першої інстанції, спростовуються матеріалми справи. Так, судова повістка про виклик до суду на 19 листопада 2015 року на 15 год. 30 хв. вручена уповноваженій особі відповідача 26 жовтня 2015 року під розписку, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.66).

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону. В межах доводів апеляційної скарги підстав для його зміни або скасування не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» відхилити, а заочне рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

М.М.Суржик