Провадження № 2/344/1989/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2

представника відповідача Пономарчук О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укргазбанк» про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що позивач є військовослужбовцем та відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20/05/2014 р. був звільнений від оплати процентів та неустойки за кредитним договором на встановлений законом період в часі. Достроково виплатив кредит, однак помилково сплатив спірні грошові кошти відповідачу, який неправомірно їх прийняв. Після з`ясування своєї помилки звернувся до відповідача з проханням повернути спірні грошові кошти, на що отримав відмову. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача 37088,17 гривень грошових коштів, сплачених без належної на те правової підстави та 200 гривень витрат на аудиторський висновок за розрахунок суми спірних грошових коштів.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, що в ньому вказані. Представник позивача надав пояснення про те, що договір не може суперечити змісту закону, а закон передбачає звільнення позивача від оплати процентів, повернення надміру сплачених процентів.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов та надала пояснення про те, що позивач належить до числа осіб, які мають право на пільгу, якою є звільнення від оплати процентів за кредитним договором з підстав перебування на військовій службі, але для реалізації права на пільгу позивач був зобов`язаний звернутися із заявою до відповідача про встановлення ним права на пільгу та надання такої пільги; позивач достроково погасив грошові кошти не просив відповідача звільнити його від сплати процентів.

Судом встановлено наступні обставини.

28/08/2013 р. сторони уклали спірний кредитний договір на строк до 26/08/2033 р.

Сторони не оспорювали суму процентів 37088,17 гривень та оспорювали правові підстави їх сплати та правові підстави їх повернення.

Відповідно до довідки відповідача на 19/02/2015 р. у позивача відсутня заборгованість за спірним кредитом.

31/03/2015 р. позивач подав відповідачу заяву з проханням повернути спірні грошові кошти.

30/04/2015 р. відповідач відмовив позивачу в поверненні спірних грошових коштів з тих підстав, що йому не було відомо про військову службу позивача.

Відповідно до висновку від 21/08/2015 р. відсотки за період з 17/03/2014 р. по 13/02/2015 р. становить 37088,17 гривень.

Відповідно до розрахунку від 21/08/2015 р. вартість аудиторських послуг склала 200 гривень.

В довідці від 19/05/2015 р. вказано, що позивач проходить військову службу з 26/12/2002 р.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Так в п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень Закону від 20.05.2014 цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон опубліковано в «Голосі України» 07.06.2014 № 109.

Отже вказаний закон набрав чинності з 08/06/2014 р.

Разом з цим відповідно до указів Президента України №303/2014, 454/2014, 607 від 17/03/2014 р., 06/05/2014 р., 21/07/2014 р. оголошено часткову мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже право на звільнення від процентів відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виникає у військовослужбовця з моменту оголошення про мобілізацію, а саме з 17/03/2014 р.

Так відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі N 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Отже в п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» прямо вказано на обставину, яка виникла до моменту його ухвалення і у зв`язку із якою дія відповідного закону поширюється на відносини, що виникли до його прийняття.

Так само в ст. 203 ЦК України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на час вирішення спору не скасовано, не визнано неконституційним.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2014 р. в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Так на час сплати процентів позивач був звільнений Законом від сплати відповідних процентів Законом. Крім цього після сплати позивачем процентів було ухвалено Закон, дію якого було поширено на договірні відносини сторін, що виникли до його ухвалення. Тому передання спірних грошових коштів позивачем та прийняття їх відповідачем позбавлено правової підстави.

Пояснення представника відповідача про те, що позивачу не повернуто сплачені грошові кошти у зв`язку із не зазначенням в Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» механізму повернення, по-перше, не заперечують права позивача на спірні грошові кошти, по-друге, такий механізм передбачено в п. 3 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім зазначеного необхідність припинення нарахування процентів та звільнення позивача від їх оплати було встановлено положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не положенням договору сторін. Тому правова підстава звільнення позивача від виконання зобов`язання в частині сплати процентів за договором встановлена положенням Закону, а не домовленістю сторін.

Отже до спірних відносин не підлягають і застосуванню положення правових позицій Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, від 24 вересня 2014 року розглянув справу № 6-122 цс 14.

При цьому відповідно до правової позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15 застосовано положення ст. 1212 ЦК України до відносин із визнання правочину недійсним, що є аналогічною ситуацією в частині повернення отриманого за правочином за умов припинення такої правової підстави після здійсненого виконання.

Так само відповідно до змісту Закону відповідачу не належить право надавати позивачу пільгу чи відмовляти йому в наданні пільги щодо сплати процентів, оскільки відповідна пільга, а з нею і право позивача встановлено положенням Закону. При цьому встановлення Законом відповідного права позивача одночасно вказує на виникнення у відповідача кореспондуючого цьому праву обов`язку. Тому також і зобов`язання для відповідача не приймати спірні грошові кошти та обов`язок повернути їх встановлений для нього Законом.

Відповідно до ст. 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже виконання позивачем свого зобов`язання в порядку, визначеному в ст. 531 ЦПК України є правомірною діяльністю та не передбачає у зв`язку з цим скасування його права, передбаченого в п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на звільнення від сплати процентів за період, що визначений Законом.

У зв`язку із скасуванням Законом договірного обов`язку позивача щодо сплати процентів за кредитним договором набуття спірних коштів відповідачем на основі правової підстави, що відпала передбачає застосування правових наслідків, зазанчених в ст. 1212 ЦК України.

Позивач надав суду власний розрахунок, який просив врахувати в якості підстави позову, викладений у додатку №1 до висновку спеціаліста.

Відповідач та його представник заперечували правові підстави позову та не заперечували розрахунку позивача, не надали власного розрахунку на спростування розрахунку позивача.

Разом з цим відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так само в ст. 10 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Тому необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

При цьому відповідно до п. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Крім цього в ст. 79 ЦПК України передбачено види судових витрат.

Відповідно до ст. 86 ЦПК України витрати, пов'язані із залученням спеціаліста, несе сторона, яка заявила клопотання про це. Однак, по-перше, позивач не подавав до суду клопотання про спеціаліста. По-друге, для обчислення розміру сплачених позивачем процентів не потрібно спеціальних знань в галузі науки чи, про явища і об`єкти. Тому відповідача не може бути зобов`язано відшкодувати позивачу оплату за розрахунок суми процентів, які він самостійно і достроково сплатив.

Отже у вказаній частині позов не обґрунтовано належними на те правовими підставами.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

стягнути з ПАТ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 37088,17 гривень;

в іншій частині позову відмовити;

стягнути з ПАТ «Укргазбанк» на користь держави 487,2 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський