Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/6123/13 Головуючий у 1 інстанції: Суркова В.П.
№ провадження 22-ц/778/4545/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„24 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: Пята Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом, який у ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_5, ОСОБА_5, третя особа: Пята Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

У позові зазначали, що їх батьком являвся ОСОБА_6, який 21.11.1992 року одружився з відповідачкою ОСОБА_5 і від шлюбу з нею мав сина ОСОБА_5

05 грудня 2011 року їх батько помер.

На момент смерті йому належали - 1/4 частина квартири АДРЕСА_1, автомобіль ВАЗ 2109, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1., грошовий вклад № 960 в ПАТ «Метабаннк» (грошовий залишок з відсотками складав 2 113,38 грн.), цінні папери (акції) ПАТ «Укрграфіт» в кількості 14 шт. номінальної вартості 3,35 грн.

Після смерті ОСОБА_6 всі спадкоємці, у тому числі дружина батька та його син, які є відповідачами, звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, але через відсутність у позивачів оригіналів документів, які посвідчують право власності померлого на спадкове майно, у видачі свідоцтва про право на спадщину сину спадкодавця ОСОБА_3 нотаріус відмовив.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 та його брат ОСОБА_4 просили суд визнати за кожним із них право власності в порядку спадкування на 1/16 частину квартири АДРЕСА_1, на 1/8 частину грошового вкладу на рахунку № 960, відкритому 03.04.2002 року в ПАТ «Метабаннк», залишок по якому разом із нарахованими відсотками складає 2 113,38 грн., на 1/8 частину цінних паперів ПАТ «Укрграфіт» в кількості 14 шт., на 1/4 частку автомобіля ВАЗ 2109, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1., та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кожним право власності на 1/32 частину квартири АДРЕСА_2, на 1/8 частину грошового вкладу на рахунку № 960, відкритому 03 квітня 2002 року у ПАТ «Метабаннк», залишок по якому разом із нарахованими відсотками складає 2 113,38 грн., на 1/8 частину цінних паперів ПАТ «Укрграфіт», на 1/4 частину автомобіля ВАЗ 2109, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1., в порядку спадкування за законом після померлого 05 грудня 2011 року батька ОСОБА_6.

В задоволені іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 306 грн. 21 коп. судового збору.

Вказане рішення в частині визначення права власності на частки у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 оскаржили в апеляційному порядку.

Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справі апеляційного суду Запорізької області від 09 жовтня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2013 року в цій справі скасовано в частині визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на 1/32 частку квартири АДРЕСА_3 та ухвалено у цій частині позовних вимог нове рішення, яким визнано за зазначеними особами за кожним окремо в порядку спадкування після смерті їх батька - ОСОБА_6, померлого 5 грудня 2011 року, право власності на 1/16 частину квартири АДРЕСА_4.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2013 року доповнено зазначенням номеру двигуна № 0729280, кузова № L 0717257 автомобіля ВАЗ 21109, 1990 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, білого кольору.

На рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2013 року в частині, яка не була предметом перегляду рішення суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з»ясування судом фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на 1 /4 частину транспортного засобу та в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні названих вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що сторони по справі являються спадкоємцями першої черги після смерті померлого 05.12.2011 року ОСОБА_6

З 21.11.1992 року ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_5, яка після його смерті , як дружина спадкодавця, 06.03.2013 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про бажання реалізувати своє право та отримати свідоцтво про право власності на 1 / 2 частину майна, придбаного подружжям за час шлюбу(а.с.74-75).

Оскільки належна їй частка в спільному майні була виключена із складу спадкового майна, до складу останнього було включено 1 / 2 частка грошового вкладу, 1 /2 частка цінних паперів, а також майно, яке не являлося спільним із ОСОБА_5, а саме, 1 / 4 частка квартири АДРЕСА_1 та автомобіль ВАЗ 2109, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який був придбаний спадкодавцем до шлюбу.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права таобов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Отже, виходячи із закріпленого названою нормою принципу рівності часток кожного із спадкоємців, суд дійшов правомірного висновку, що розмір часток синів спадкодавця від першого шлюбу - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спадковому майні у виді автомобіля ВАЗ 2109, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1, складає по 1 / 4 частки кожному.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розмір часток у спадковому автомобілі визначений невірно, оскільки зазначений автомобіль був придбаний спадкодавцем ОСОБА_6 у період його шлюбу з матір»ю позивачів ОСОБА_7, а отже має ознаки спільної суспільної власності, є безпідставними, враховуючи, що за положеннями ст.ст. 22, 23, 27, 28 КпШС України, подружжя саме може визначити спосіб поділу майна, нажитого в шлюбі, і кожен з них має розпорядитися на свій розсуд виділеною у такий спосіб частиною майна.

Відповідно до ст. 29 КпШС України, поділ спільного майна подружжя у судовому порядку відбувається лише у разі недосягненням подружжям згоди про спосіб поділу майна.

За вимогами ст. 71 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право власності на частку в спільному майні видається нотаріусом у разі смерті одного із подружжя лише на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, яка досліджувалась судом першої інстанції(а.с.69-124), із заявою про отримання свідоцтва про право власності на 1 / 2 частку автомобіля, як на частку у спільному майні, перша дружина ОСОБА_6 після його смерті не зверталась, за поясненнями ОСОБА_7, яка є представником свого сина ОСОБА_4 у даній справі, після розірвання суду з ОСОБА_6 спільне майно було поділено за домовленістю між подружжям, згідно якої автомобіль виділявся у власність чоловіка.

Зазначений автомобіль залишався у власності та користуванні ОСОБА_6 до його смерті, з вимогою про поділ спільного майна подружжя після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 вона не зверталась.

Належність ОСОБА_6 автомобіля ВАЗ 2109, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1, у тому числі на момент смерті, підтверджується даними технічного паспорта на автомобіль про володільця (а.с.49-49а), які за життя ОСОБА_6 не змінювались.

Не є підставами для скасування судового рішення в оскаржуваній частині щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_4 і посилання в апеляційній скарзі на те, що постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину була видана лише спадкоємцю ОСОБА_3, а його брат ОСОБА_4 з відповідною заявою до нотаріуса не звертався.

Як вбачається із вказаної постанови від 06.07.2013 року(а.с.123), підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії було зазначено не лише на відсутність документів, але й на наявність спору між спадкоємцями, які подали заяви на прийняття спадщини, щодо спадкового майна.

Відповідно до роз»яснень п.п.23, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

При поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини 1 ст. 1278 ЦК по те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.

Таким чином, наявність спору між спадкоємцями унеможливлювала отримання свідоцтва про право на спадщину кожним із них, у тому числі і ОСОБА_4

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не є суттєвими і правильність судових висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2013 року по даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: