Справа №461/3988/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Лялюк Є.Д.

при секретарі Станкевич Р.В.

з участю:

представників відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10 про застосування наслідків недійсності правочину та скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, просив застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів купівлі-продажу квартири №6а в будинку 13 по вул.Менделєєва у м.Львові, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 22.12.2010 року, між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 від 30.06.2015 року та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 від 25.02.2016 року, скасувати державну реєстрацію права власності за кожним з відповідачів.

В обгрунтування позову позивач покликається на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.11.2014 року у справі №1304/10036/12 визнано недійсним договір купівлі-продажу від 04.12.2009 року, за яким ОСОБА_12 продала ОСОБА_5 квартиру №6а в будинку 13 по вул.Менделєєва у м.Львові, а відтак усі подальші правочини з відчуження цієї квартири від ОСОБА_5 до ОСОБА_6, від ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та від ОСОБА_7 до ОСОБА_8 є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Позивач стверджує, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із його сторін, так і іншою зацікавленою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, виходячи з чого просить скасувати державні реєстрації прав власності на квартиру №6а в будинку 13 по вул.Менделєєва у м.Львові за ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Представники ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проти позову заперечили подавши суду відповідні письмові пояснення. Вважають, що вимоги позивача не є належно обгрунтованими нормами цивільного законодавства, оскільки визнання у судовому порядку недійсним договору купівлі-продажу квартири №6а в будинку 13 по вул.Менделєєва у м.Львові, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 не тягне за собою автоматичної недійсності усіх подальших договорів з відчуження цієї квартири по ланцюгу ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8. Відповідно відсутні підстави застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів у вигляді скасування державної реєстрації прав власності на спірну квартиру за кожним з відповідачів. Зазначають, що формулюючи позовні вимоги у даній справі позивач фактично намагається досягнути задоволення тих самих вимог, у задоволенні яких йому було відмовлено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.11.2014 року у справі №1304/10036/12.

Позивач, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та треті особи не забезпечили явку представників у судове засідання 30.11.2016 року. Позивач подав через канцелярію суду клопотання про слухання справи без його участі за наявними в матеріалах справи доказами.

Зясувавши дійсні обставини справи, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.11.2014 року у справі №1304/10036/12 визнано недійсним договір купівлі-продажу від 04.12.2009 року, за яким ОСОБА_12 продала ОСОБА_5 квартиру №6а в будинку 13 по вул.Менделєєва у м.Львові. Вказаним рішенням позивачу також відмовлено у визнанні недійсним договору купівлі-продажу цієї ж квартири, укладеного 22.12.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відмовлено й у застосуванні наслідків недійсності зазначених правочинів з тих підстав, що вимога про застосування реституції може бути заявлена лише однією стороною недійсного правочину іншій стороні такого правочину.

Даючи оцінку твердженням позивача про нікчемність правочинів між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як підставі задоволення позовних вимог, суд приходить до наведених нижче висновків.

Вимогу про скасування державних реєстрацій прав власності позивач обгрунтовує фактом визнання недійсним відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області від 25.11.2014 року у справі №1304/10036/12 договору купівлі-продажу від 04.12.2009 року, за яким ОСОБА_12 продала ОСОБА_5 згадану квартиру, що, на його думку, зумовлює нікчемність в силу ст.228 Цивільного кодексу України усіх подальших правочинів стосовно спірного майна як таких, що порушують публічний порядок.

Проте таке твердження є нормативно необгрунтованими оскільки як і ч.1 ст.228 ЦК України, так і п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлюють вичерпний перелік ознак правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Таким чином, усі договори купівлі-продажу квартири №6а в будинку 13 по вул.Менделєєва у м.Львові, які були укладені між відповідачами, не є такими, що порушують публічний порядок і не можуть вважатися нікчемними, тобто недійсними в силу закону.

Згаданим судовим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.11.2014 року у справі №1304/10036/12, яке набрало законної сили, визнано недійсним тільки договір купівлі-продажу від 04.12.2009 року, за яким ОСОБА_12 продала ОСОБА_5 квартиру №6а в будинку 13 по вул.Менделєєва у м.Львові. Цим же рішенням Позивачу відмовлено у визнанні недійсними наступних договорів купівлі-продажу квартири.

Отже, позивач не має права вимагати застосування наслідків недійсності правочинів купівлі-продажу квартири №6а в будинку 13 по вул.Менделєєва у м.Львові, які були укладені між відповідачами, так як жоден з них не визнано недійсним у судовому порядку і жоден з них не є недійсним в силу закону (нікчемним).

Крім того, ст.216 ЦК України передбачає, що наслідком недійсності правочину є обовязок його сторін повернути одна одній в натурі усе отримане за таким правочином, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Саме наведена норма і відображає поняття реституції (повернення сторін правочинів до первісного стану).

Тому позивачем не може ставитись вимога про скасування реєстраційних дій, вчинених в результаті виконання правочину, якщо не відбулося повернення усього отриманого за ним і правові підстави для цього відсутні.

Також суд погоджується з твердженнями представників відповідачів, що вимога позивача скасувати реєстрації права власності фактично і буде поверненням частини отриманого за правочинами, у визнанні недійсними яких і реституції за якими позивачу вже відмовлено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.11.2014 року у справі №1304/10036/12.

Відповідно до ч.3 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (частини 2, 3 ст.212 Цивільного процесуального кодексу України). Відтак, суд в кожній конкретній справі зобовязаний дослідити усі обставини, на які сторони посилаються та приймати рішення на підставі не тільки інших судових рішень, а й з врахуванням усіх поданих сторонами доказів та доводі та усіх обставин справи.

Згідно із ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Зважаючи на зазначене, позивачем не наведено підстав для задоволення поданого позову, тому суд приходить до переконання що в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України суд,

в и р і ш и в:

В позові Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління державної реєстрації Львівської міської ради, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_10 про застосування наслідків недійсності правочину та скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лялюк Є.Д.