Категорія 27 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Копаничук С.Г.,

при секретарі Куленко О.В.,

за участі представника апелянта, позивача публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» Григоренко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за по-зовом

публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю

«Серго-Поділля» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційними скаргами представника позивача публічного акціонерного то-вариства «УкрСиббанк» Григоренко Світлани Василівни, відповідача ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

21 липня 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» ( далі - ПАТ «УкрСиббанк» ) звернулося у Вінницький міський суд Вінницької облас-ті з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідаль-ністю ( далі - ТОВ ) «Серго-Поділля» про стягнення заборгованості за кредит-ним договором в сумі, з врахуванням уточненого розміру позовних вимог, 33652,71 долари США ( т. 1, а. с. 2-3, 249-250 ). Позов мотивований тим, що 16 березня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укр-Сиббанк», після зміни найменування - ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 був укладений договір № 0 про надання споживчого кредиту у сумі 77 тисяч доларів США. Позичальник зобов'язався щомісячно повертати суму кредиту в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але повернути кредит у повному обсязі не пізніше 15 березня 2017 року.

У забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3 16 березня 2007 року були укладені договори поруки між банком та ОСОБА_4 за № 102168 та між банком і ТОВ «Серго-Поділля» за № 102339, згідно яких пору-чителі зобов'язалися відповідати за виконання позичальником всіх його зобов'-язань перед кредитором у повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій. Причини невиконання зобов'язань за кредитним договором позичальником ніяким чином не можуть впливати на виконання по-ручителями зобов'язань за договорами поруки. Позичальник ОСОБА_3 всупе-реч умов кредитного договору з жовтня 2011 року не здійснює своєчасних пла-тежів у повному обсязі для погашення заборгованості по кредиту, чим трива-лий час порушує взяті на себе договірні зобов'язання. 05 червня 2014 року банк направив усім відповідачам вимоги за №№ 30-11/13235, 30-11/13236, 30-11/13237 про усунення порушень умов кредитного договору протягом 31 дня, однак дані вимоги залишилися без належного реагування. Станом на 07 липня 2014 року заборгованість по дійсному кредитному договору складала 33652,71 долари США, з яких 9488,12 доларів США становить прострочена заборгова-ність за кредитом за період з 25 червня 2013 року по 07 липня 2014 року; 24264,59 долари США - строкова заборгованість за наданим кредитом, 13661,47 гривня - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 07 липня 2013 року по 07 липня 2014 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2016 року позов задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором станом на 07 липня 2014 року в сумі 33652,71 долари США, що еквівалентно 891460,28 гривням, та пеню в сумі 13661,47 гривні, 3654,00 гривні у відшкодування понесених судо-вих витрат. В решті позову відмовлено ( т. 1, а. с. 257-260 ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 09 березня 2016 року, представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» Григоренко С.В., відповідач ОСОБА_3 оскаржують його в апеляційному порядку, просять скасувати дане рішен-ня. Представник банку вважає оскаржуване рішення незаконним, необгрунто-ваним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального і проце-суального права, тому просить ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, стягнути заборговані кошти у валюті кредиту. ОСОБА_3 просить позов до нього задоволити лише щодо стягнення простроченої забор-гованості по тілу кредиту станом на 07 липня 2014 року в сумі 2647,35 доларів США в еквіваленті до національної валюти. Відповідач стверджує, що рішення ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, ви-сновки суду не грунтуються на нормах матеріального права, суперечать фак-тичним обставинам справи ( т. 2, а. с. 1-6, 13-16 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на обидві апеля-ційні скарги представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізу-вавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтова-ність оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду при-йшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як ухвалене з неправиль-ним застосуванням норм матеріального права.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бу-ти законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обста-вини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони під-тверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із вста-новлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовід-носин тощо.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам та підля-гає скасуванню.

Судом встановлено, що 16 березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» ( те-пер ПАТ ) та ОСОБА_3 був укладений договір № 0 про надання кредиту в сумі 77 тисяч доларів США на строк до 15 березня 2017 року, якщо додатковою угодою або до вказаного банком терміну ( достроково ) не застосо-вується інший термін повернення кредиту ( п. 1.2.2. ). Згідно п. 1.3.1 договору за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлювалася у розмірі 13,5% річ-них. Сторони домовилися про підстави та порядок можливого нового розміру процентної ставки за користування кредитом, погодили порядок дострокового повернення кредиту ( п. 9.2, 11.1 ).

16 березня 2007 року між банком та ОСОБА_4, між банком і ТОВ «Сер-го-Поділля» були укладені договори поруки за номерами відповідно 102168, 102339, відповідно з умовами яких поручителі зобов'язалися перед кредито-ром відповідати за невиконання позичальником всіх його зобов'язань, які ви-никли з кредитного договору від 16 березня 2007 року № 0. Відпо-відальність боржника і поручителів є солідарною. Згідно п. 2.1 договорів по-руки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного до-говору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності пору-чителя.

Позичальник ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним догово-ром виконує неналежним чином.

Суд дійшов висновку, що виниклі між сторонами у справі правовідносини є зобов'язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, спеціаль-ними нормами глави 71 цього Кодексу. Керуючись нормами статей 526, 549-552, 629, 1054 К України щодо обов'язковості виконання договірних зобов'я-зань, відповідальності за невиконання ( неналежне виконання ) зобов'язань, суд прийшов до вірного висновку про порушення ОСОБА_3 термінів повер-нення кредиту строком більше ніж на один місяць, утворення через це простро-ченої заборгованості. Такий висновок, та те, що заборгованість за кредитним договором станом на 07 липня 2014 року становить 33652,71 долари США, під-тверджуються висновком експерта за результатами проведення судово-еконо-мічної експертизи документів у цій цивільній справі від 18 грудня 2015 року № 638/15-21, здійсненої Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ( а. с. 189-204 ).

Також слід визнати вірним висновок про те, що позивач виконав свої зо-бов'язання відносно позичальника згідно дійсного договору в частині збіль-шення розміру процентної ставки.

Відповідно з п. 9.2 кредитного договору сторони погодили, що банк має право змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення в разі порушен-ня позичальником кредитної дисципліни без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до договору. На виконання таких домовленостей ПАТ «УкрСиббанк» 19 лютого 2008 року повідомив ОСОБА_3 про запровадження з 12 березня 2008 року нової системи нарахування відсотків у випадку простро-чення платежу за кредитним договором у вигляді підвищених процентів на прострочену суму основного боргу в розмірі збільшеної вдвічі від діючої про-центної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного бор-гу. 14 червня 2008 року позичальнику було направлене банком повідомлення про зміну процентної ставки з 01 липня 2008 року шляхом збільшення її на 2%. Повторно таке повідомлення направлене 26 липня 2008 року, ці повідомлення боржником отримані, про що свідчать поштові відправлення, додані до мате-ріалів справи ( а. с. 145 - 162 ).

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції в частині щодо визначення суми боргу ОСОБА_3 в еквіваленті до національної валюти України та відмови у позові до по-ручителя ОСОБА_4 і ТОВ «Серго-Поділля».

Стосовно позову ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Серго-Поділля» про стяг-нення заборгованості за кредитним договором, то в цій частині провадження у справі належить закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 310 ЦПК України. З цього приводу апеляційним судом постановляється відповідна ухвала.

Стягнення заборгованості з боржника, поручителя за наявності для цього законних підстав має здійснюватися в іноземній валюті, якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті ( стаття 533 ЦК України ) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території на те-риторії України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного кон-тролю», то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іно-земній валюті.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10 лютого 2016 року № 6-1680цс15.

Отже, на вимогу позивача сума строкової і простроченої заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_3, предметом якого є долари США, повинна бути стягнута саме у цій іноземній валюті ( всупереч вимогам апеляційної скарги ОСОБА_3 ).

На підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України договір поруки припиняється з припи-ненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя внаслідок збільшення обсягу його відповідальності.

Суд першої інстанії в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про те, що збільшивши процентну ставку за користування кредитними коштами без згоди поручителя ОСОБА_4, банк таким чином вчинив дії, які потягли припинення її поруки з 31 березня 2008 року - дати нарахування підвищених проентів.

Цей висновок суду є безпідставним.

Пунктом 2.1. договору поруки від 16 березня 2007 року № 102168, укла-деним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, встановлено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржни-ком, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «зго-дою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору ( шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки по-ручителя, якщо останній є юридичною особою ) та/або отримання його пись-мової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього до-говору щодо внесення відповідних змін.

Згідо пункту 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що вини-кають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збіль-шення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основ-ного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення ви-конання яких здійснює поручитель.

Відповідно до пункту 1.1. договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_4, остання зобов'язалася відповідати перед кредитором за невиконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредит-ного договору, укладеного між банком та ОСОБА_3, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Пунктом 1.3. договору поруки передбачена відповідальність поручителя перед кредитором у тому ж обсязі, що й відповідальність позичальника, за всіма зо-бов'язаннями останнього за кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами кре-дитного договору. Пунктами 1.2, 5.1 договору поруки його сторони підтвер-дили, що поручителю добре відомі усі умови основного договору, тобто кре-дитного договору, в умови якого входить і порядок щодо збільшення процент-ної ставки, поручитель підтвердив, що розуміє всі умови основного договору та договору поруки, свої права та обов'язки за договором і погоджується з ни-ми.

Пунктом 5.7 договору поруки передбачено, що листування між його сторо-нами здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відпо-відних повідомлень ( рекомендованих листів ) іншій стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі 6 договору. Підтвердженням фак-ту відправлення повідомлення ( рекомендованого листа ) є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення, отримання повідомлення.

ПАТ «УкрСиббанк» дотримався умов кредитного договору в частині визна-ченого порядку збільшення процентної ставки ( т. 1, а. с. 142-150 ), повідомив в установленому порядку про таке збільшення на 2% річних поручителя ОСОБА_4, яка 28 липня 2008 року отримала даний лист. Невиконання ж ОСОБА_4 свого обов'язку за дійсним договором поруки, не повідомлення нею бан-кові про свою незгоду із збільшенням процентної ставки слід розцінювати як згоду з діями кредитодавця. За таких обставин підстав для відмови у позові банку про солідарне стягнення заборгованості з боржника та фінансового пору-чителя ОСОБА_4 немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у часть у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги представника банку Григоренко С.В. спростову-ють основні висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстан-ції. Дане рішення слід скасувати, ухваливши нове рішення про часткове задо-волення позову, а саме щодо стягнення визначеної суми заборгованості у солі-дарному порядку з боржника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4

Стосовно доводів апеляційної скарги боржника ОСОБА_3, то вони є без-підставними, спростовуються вказаними вище нормами матеріального права, правовими висновками Верховного Суду України із спірних питань, що мали місце у правозастосовчій практиці судових інстанцій, тому дана апеляційна скарга повинна бути відхилена як необгрунтована, така, що суперчить нормам чинного законодавства України.

Згідно норм статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність об-ставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обстави-нам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги представника позивача публічного акціонерного това-риства «УкрСиббанк» Григоренко Світлани Василівни, відповідача ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволити част-ково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешканця АДРЕСА_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, мешканки АДРЕСА_1, на користь публічного акціонерного товариства «Укр-Сиббанк», , заборгованість за кредитним договором від 16 березня 2007 року № 0 станом на 07 липня 2014 року в розмірі 33652,71 долари США, пеню в сумі 13661, 47 гривні та 3654,00 гривні судових витрат, понесених при поданні в суд позовної заяви, 4019,40 гривень судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: