25 травня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Шиянової Л.О.
за участю секретаря - Крбеян К.О.
представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за борговою розпискою -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти у розмірі 6 320 (шість тисяч триста двадцять) грн. 00 коп. та судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн.20 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. Він, ОСОБА_2, через оголошення у газеті «Прем'єр» знайшов майстра з виготовлення меблів, ОСОБА_3, зустрівся із ним в його майстерні, замовив йому виготовлення кухонної меблі. ОСОБА_3 прийняв від нього замовлення, а також й якості передоплати отримав гроші у розмірі 6320 грн., про що було складено розписку. Через деякий час ОСОБА_3 виготовив замовлення, однак низької якості, і вартість витрачених ним коштів за низькоякісні матеріали зовсім не співпадала з тією сумою, яку він видав відповідачу у якості передоплати. Позивач вказує, що в подальшому на усі його вимоги про повернення грошей, ОСОБА_3 негативно реагував, повертати гроші відмовлявся, а потім зовсім перестав з ним розмовляти. В зв'язку з тим, що ОСОБА_3 ухиляється від повернення суми боргу, позивач звернувся до суду.
У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 29.01.2016 року, у судовому засідання позов підтримали у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні вищенаведеним.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст. 224 ЦПК України.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін і розгляду справи у відсутності відповідача та вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 прийняв від позивача ОСОБА_2 в якості передоплати за замовлення виготовити кухонні меблі, гроші у розмірі 6320 грн., про що було складено розписку (а.с. 3).
Як пояснив позивач, через деякий час ОСОБА_3 виготовив замовлення, однак низької якості, і вартість витрачених ним коштів за низькоякісні матеріали зовсім не співпадала з тією сумою, яку він видав відповідачу у якості передоплати. На усі його вимоги про повернення грошей, ОСОБА_3 негативно реагував, повертати гроші відмовлявся, а потім зовсім перестав з ним розмовляти.
Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Згідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, за вказаних підстав відповідно до статті строк виконання зобов'язання сплати грошових коштів має визначатись моментом пред'явлення вимоги.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.
У відповідності з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові по справі 6-63цс 13 від 18 вересня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджує як його укладення так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Згідно до ч.2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
На підставі статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі.
За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи обєктивних, достовірних та достатніх доказів в підтвердження повернення відповідачем ОСОБА_3 грошових коштів, отриманих за розпискою від позивача ОСОБА_2, суд вважає, що вказаними діями відповідач порушує законні права позивача - власника грошових коштів, гарантовані ч. 1, ч. 4 статтею 41 Конституції України, за захистом яких він звернувся до суду, у звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Окрім цього, невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань безумовно підтверджується фактом наявності у позивача оригіналу розписки відповідача про отримання грошей.
Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 487,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ст.ст. 5,7,8, 10, 11,57,60,88,169,212-215,224-227,228 ЦПК України, ст. ст.509,525,526,530,570,610,611,629,631 ЦК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за борговою розпискою - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянути судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Харкова апеляційної скарги, поданої протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Суддя Л.О. Шиянова