РІШЕННЯ

іменем України

"16" травня 2016 р. 145/63/15-ц

2/145/12/2016

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

при секретарі Тихій О.Н.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Тиврівської державної нотаріальної контори про визнання недійсним заповіту та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 30 березня 2011 року помер ОСОБА_6, який до дня смерті проживав в Тиврівському пансіонаті геріатричного профілю (смт Тиврів Вінницької області).

За життя ОСОБА_6 склав заповіт від 27 грудня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 56, яким усе своє майно заповів їй.

Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини вона звернулася до Тиврівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак рішенням апеляційного суду Вінницької області від 26 червня 2013 року вищезазначений заповіт ОСОБА_6 було визнано недійсним.

В подальшому їй стало відомо, що спадщину після смерті ОСОБА_6 оформила ОСОБА_5, пред'явивши нотаріусу попередній заповіт ОСОБА_6 від 11 листопада 2010 року, посвідчений секретарем Костюківської сільської ради Теплицького району та на ім'я відповідачки видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

На її думку, заповіт ОСОБА_6 від 11 листопада 2010 року в свою чергу є недійсним з наступних підстав:

Відповідачка ОСОБА_5С у своєму позові від 21 березня 2012 року сама зазначала, що: по -перше, ОСОБА_6 на протязі п'яти років до смерті зловживав спритними напоями, у нього були ослаблені вольові процеси, він легко піддавався будь-якому впливу, у нього були видіння, галюцинації, він розмовляв сам з собою. До того ж він часто курив сигарети, що негативно впливало на стан його психіки, нервової системи та загального здоров'я;

по -друге, у 2010 році ОСОБА_6 виповнилось 75 років і у нього розвився старечий склероз, почастішали випадки неадекватного сприйняття ним дійсних подій, правильної життєвої орієнтації, він постійно на протязі останніх п'яти років свого життя скаржився на постійний головний біль, затуманеність голови, головокружіння, нечітке сприйняття навколишнього середовища, порушення пам'яті на поточні події, шум у вухах, слабкість, серцевий біль, важкість у грудях, задишку, порушення сну, що ОСОБА_8 підтверджувала його історією хвороби та медичною довідкою

по - третє, ОСОБА_6 хворів застійною серцевою недостатністю третього ступеня, атеросклеротичним мікрокардіосклерозом, ішемічною хворобою серця, від яких і помер. Зазначена паталогія серцевої діяльності порушує мозковий кровообіг і уражає головний мозок, що призводить до неадекватної поведінки, неможливості правильно оцінювати свої дії і передбачати їх наслідки.

по -четверте, ще за два роки до смерті ОСОБА_6 перебував на обстеженні у лікаря невропатолога та психіатра. Лікар психіатр при поглибленому комплексному огляді, який проводився у 2009 та 2010 роках зазначив, що ОСОБА_6 страждає на психічні розлади, які мають шифр «F - 06811», однак спроби поліпшити його психічний стан позитивного результату не мали.

Крім того, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26 червня 2013 року було встановлено, що волевиявлення ОСОБА_6 на момент складення заповіту від 27.12.2010 року не було вільним і не відповідало його волі, оскільки на час його підписання ОСОБА_6 не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Проте, заповіт ОСОБА_6 від 11 листопада 2010 року на користь відповідачки було складено менш ніж за 1,5 місяця до складення заповіту на її користь.

Відповідно до акта № 1 посмертної судово-психіатричної експертизи від 07.02.2013 року випробуваного ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 30.03.2011 року судово -психіатрична експертна комісія дійшла висновку, що ОСОБА_6 в останні роки свого життя страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді органічного розладу особистості змішаного ґенезу (судинного, інтоксикаційного). Про це свідчать дані анамнезу про страждання експертного протягом тривалого часу на загальний атеросклероз, який ускладнився ішемічною хворобою серця, гіпертонічною хворобою з розвитком гіпертензивного серця, дисциркуляторної енцефалопатії, що підтверджується його скаргами на головний біль, запаморочення, шум в голові, вухах, порушеннями пам'яті, які описані лікарями, а також дані про зловживання ним впродовж ряду років спиртними напоями із виникненням залежності від алкоголю, що сприяло органічному ураженню його головного мозку із характерними змінами особистості у вигляді порушень у сфері мислення, уваги, інтелектуально-мнестичного та морально-естетичного зниження, лабільності емоційних реакцій, порушення вольових процесів із схильністю до підвищеної навіюваності, підпадання під сторонній вплив, а також значному зниженню критичних та адаптаційних здібностей, що істотно впливало на його поведінку та діяльність. У зв'язку з цим ОСОБА_6 був позбавлений здатності повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Підпадав під дію ст. 36 ЦК України.

Вказаний висновок експерта Апеляційний суд Вінницької області вважав повним, і саме ним обґрунтував своє рішення від 26 червня 2013 року, тому вважає, що і на момент укладення заповіту від 11 листопада 2010 року ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

ОСОБА_6 станом на момент посвідчення заповіту від 11 листопада 2010 року був зареєстрований та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( вказана обставина встановлена рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23.06.2013 року). В смт Тиврів на той час знаходилась Тиврівська державна нотаріальна контора та нотаріальні контори приватних нотаріусів Тиврівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 та ОСОБА_7 Крім того, смт Тиврів не відноситься до території Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області.

Тому вважає, що секретар Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області ОСОБА_10 не мав права посвічувати заповіт ОСОБА_6 від 11 листопада 2010 року.

Вона є внучатою племінницею спадкодавця ОСОБА_6, крім неї, інших родичів у нього не було. Після його смерті вона зверталась із заявою про прийняття спадщини після нього. В свою чергу ОСОБА_5С не є родичкою спадкодавця і, на її думку, жодних прав на спадщину немає.

Їй достеменно відомо, що на ім'я відповідачки ОСОБА_5 Тиврівською державною нотаріальною конторою у 2013 році видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому вимушена звертатись до суду також із вимогою про визнання їх недійсними.

Просить заповіт ОСОБА_6 від 11 листопада 2010 року, посвідчений секретарем Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 84, визнати недійсним.

Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер 30.03.2011 року, видані Тиврівською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_5 визнати недійсними.

Стягнути на її користь судові витрати згідно квитанцій.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги уточнив, просить заповіт ОСОБА_6 від 11 листопада 2010 року, посвідчений секретарем Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 84, визнати недійсним; визнати недійсними видані Тиврівською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_5: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2013 р. на земельну ділянку № 128 площею 2, 8931 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області, зареєстроване в реєстрі за № 1399; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2013 р. на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0071, площею 2, 9041 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області, зареєстроване в реєстрі за № 1400; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2013 р. на 0,32 відсотка пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства «Костюківське», яке реорганізоване в СВК «Костюківський» с. Костюківка Теплицького району Вінницької області, зареєстроване в реєстрі за № 1401; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2013 р. на 0,11 відсотка пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства «Костюківське», яке реорганізоване в СВК «Костюківський» с. Костюківка Теплицького району Вінницької області, зареєстроване в реєстрі за № 1402.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_4 не визнали.

Завідуюча Тиврівської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 в судове засідання не з'явилася, подала заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1-3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України N2 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до п.1 «Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2006 р. № 940) посвідчувати заповіти і довіреності, що прирівнюються до нотаріально посвідчених відповідно до статей 245 і 1252 Цивільного кодексу України та статті 40 Закону України "Про нотаріат", мають право уповноважені посадові особи органів місцевого самоврядування щодо осіб, які проживають у населених пунктах, де немає нотаріусів.

Судом встановлено, що 30 березня 2011 року помер ОСОБА_6, який до дня смерті проживав у Тиврівському пансіонаті геріатричного профілю.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт від 27 грудня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 56, яким усе своє майно заповів ОСОБА_4, однак рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26 червня 2013 року вищезазначений заповіт ОСОБА_6 було визнано недійсним.

Відповідачка ОСОБА_5 оформила спадщину після смерті ОСОБА_6 на підставі заповіту ОСОБА_6 від 11 листопада 2010 року, посвідченого секретарем Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області та на її ім'я видані свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2013 р. на земельну ділянку № 128 площею 2, 8931 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області, зареєстроване в реєстрі за № 1399; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2013 р. на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0071, площею 2, 9041 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області, зареєстроване в реєстрі за № 1400; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2013 р. на 0,32 відсотка пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства «Костюківське», яке реорганізоване в СВК «Костюківський» с. Костюківка Теплицького району Вінницької області, зареєстроване в реєстрі за № 1401; свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2013 р. на 0,11 відсотка пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства «Костюківське», яке реорганізоване в СВК «Костюківський» с. Костюківка Теплицького району Вінницької області, зареєстроване в реєстрі за № 1402.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 26 червня 2013 року при розгляді справи про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 від 27.12.2010 року , було встановлено, що волевиявлення ОСОБА_6 на момент складення вказаного заповіту, тобто 27.12.2010 року, не було вільним і не відповідало його волі, оскільки на час його підписання ОСОБА_6 не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Заповіт ОСОБА_6 від 11 листопада 2010 року на користь ОСОБА_5, щодо якого виник даний спір, було складено менш ніж за 1,5 місяця до складення заповіту на користь ОСОБА_4, який визнано недійсним Апеляційним судом Вінницької області та встановлені вищевказані обставини.

Відповідно до історії хвороби померлого ОСОБА_6 (а.с. 23-33) він зловживав алкоголем та страждав на ряд захворювань.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №13 від 03.08.2015 року (а.с.74-77), ОСОБА_6 в останні роки свого життя, в тому числі і на час підписання ним заповіту від 11.11.2010 р., страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді органічного розладу особистості змішаного ґенезу (судинного, інтоксикаційного). Про це свідчать дані анамнезу про страждання експертного протягом тривалого часу на загальний атеросклероз, який ускладнився ішемічною хворобою серця, гіпертонічною хворобою з розвитком гіпертензивного серця, дисциркуляторної енцефалопатії, що підтверджується його скаргами на головний біль, запаморочення, шум в голові, вухах, порушеннями пам'яті, які описані лікарями, а також дані про зловживання ним впродовж ряду років спиртними напоями із виникненням залежності від алкоголю, що також сприяло органічному ураженню його головного мозку із виникненням характерних змін особистості у вигляді порушень у сфері мислення, уваги, інтелектуально-мнестичного та морально-етичного зниження, лабільності емоційних реакцій, порушення вольових процесів із схильністю до підвищеної навіюваності, підпадання під сторонній вплив, а також значного зниження критичних та адаптаційних здібностей, що істотно впливало на його поведінку та діяльність. У зв'язку з цим ОСОБА_6 на час підписання заповіту від 11.11.2010 р. був позбавлений здатності повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Підпадав під дію ст. 36 ЦК України.

Суд вважає вказаний висновок повним, а тому зважаючи на те, що на момент укладення заповіту від 11 листопада 2010 року ОСОБА_6 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, та на те, що станом на момент посвідчення заповіту від 11 листопада 2010 року ОСОБА_6 був зареєстрований та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2, де на той час знаходилась Тиврівська державна нотаріальна контора та нотаріальні контори приватних нотаріусів Тиврівського районного нотаріального округу, однак спірний заповіт від 11 листопада 2010 року посвідчено секретарем Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області, а тому суд визнає його недійсним.

Оскільки суд визнає недійсним заповіт від 11 листопада 2010 року, тому і видані Тиврівською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину від 25.10.2013 р. за вказаним заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 1399, № 1400, № 1401, № 1402, суд також визнає недійсними, так як вони видані на підставі оспорюваного заповіту.

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача в рівних частках необхідно стягнути сплачені і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2448,40 грн. (243,60+2204, 80), тобто по 1224, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 225, 1257, 1301 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України N2 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

вирішив:

Позов задоволити повністю.

Заповіт ОСОБА_6 від 11 листопада 2010 року, посвідчений секретарем Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області ОСОБА_10 та зареєстрований в реєстрі за № 84, визнати недійсним.

Визнати недійсними видані Тиврівською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_5:

свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2013 р. на земельну ділянку № 128 площею 2, 8931 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області, зареєстроване в реєстрі за № 1399;

свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2013 р. на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0071, площею 2, 9041 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Костюківської сільської ради Теплицького району Вінницької області, зареєстроване в реєстрі за № 1400;

свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2013 р. на 0,32 відсотка пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства «Костюківське», яке реорганізоване в СВК «Костюківський» с. Костюківка Теплицького району Вінницької області, зареєстроване в реєстрі за № 1401;

свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.10.2013 р. на 0,11 відсотка пайового фонду майна колективного сільськогосподарського підприємства «Костюківське», яке реорганізоване в СВК «Костюківський» с. Костюківка Теплицького району Вінницької області, зареєстроване в реєстрі за № 1402.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_5 та Тиврівської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_4 судові витрати у сумі 2448,40 грн., тобто по 1224 (одній тисячі двісті двадцять чотири) гривні 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ратушняк І. О.