АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильну оцінку доказів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що переведення позивача на іншу посаду на умовах строкового трудового договору та подальше звільнення її з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відбулося незаконно, з грубим порушенням норм Кодексу законів працю України, умов Колективного договору, у зв'язку з чим вона підлягає поновленню на роботі та на її користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральна шкода.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 11.08.2011 року ОСОБА_1, прийнято на посаду головного юрисконсульта відділу по роботі з проблемними кредитами корпоративного бізнесу управління по роботі з проблемними кредитами юридичних осіб Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». В подальшому, позивач працювала в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на різних посадах.

28.11.2014 року відповідачем виданий наказ №4288к «Про попередження про наступне звільнення за скороченням чисельності та штату працівників», з яким було ознайомлено позивача 09.12.2014 року.

Одночасно, позивачу було вручено пропозиції вакансій ПАТ «Райффайзен Банк Авалір» станом на 09.12.2014 року.

30.01.2015 року позивачем на електронну адресу підрозділу персоналу було направлено лист про згоду на переведення на іншу роботу (за основним місцем роботи), вказану роботодавцем в переліку вакансій.

04.02.2015 року відбулося засідання Профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників Центрального офісу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на якому було розглянуто подання уповноваженого органу про розірвання трудового договору згідно ч.1 ст. 40 КЗпП України та надано відповідну згоду.

06.02.2016 року відповідачем повідомлено про можливість переведення позивача на вакансію провідного експерта відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі з проблемних кредитів Департаменту проблемних кредитів ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», тимчасово, а саме до 30.04.2015 року.

Позивачем було прийнято пропозицію відповідача щодо переведення на вищезгадану посаду провідного експерта.

30.04.2015 року згідно наказу №1140к від 24.04.2015 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строкового трудового договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП України, про що представником підрозділу персоналу повідомлено позивача 28.04.2015 року.

Крім того, судом було встановлено, що п. 2 Постанови Правління ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» №П-226/4 від 28.10.2014 року «Про затвердження нових штатних розписів Центрального офісу та дирекцій банку» було вирішено скоротити штат працівників. Згідно з Додатком 2 до цієї Постанови скороченню підлягали 2 штатні одиниці за посадою, яку обіймала позивач.

На виконання Постанови Правління №П-226/4 від 28.10.2014 року було видано наказ ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 28.11.2014 року № 4288к «Про попередження про наступне звільнення за скороченням чисельності та штату працівників». Працівники відділу стягненню кредитів мережі управління координації з проблемних кредитів департаменту проблемних кредитів, які обіймали посаду головного експерта зі стягнення, з цим наказом були ознайомлені 03.12.2014 року. Позивач на цю дату була відсутня на роботі через хворобу, тому цей наказ було їй доведено під особистий підпис 09.12.2014 року. Одночасно з попередженням про наступне звільнення за вказаною підставою позивачу були надані пропозиції вакансій на 09.12.2014 року.

Оскільки позивач не працевлаштувалася в банку, то 14.01.2015 року до Профкому Первинної профспілкової організації Центрального офісу було направлено подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП.

Розгляд подання був призначений на 28.01.2015 року, але не відбувся, оскільки позивач у цей день була у відрядженні у м. Житомир згідно наказу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 28.01.2015 року.

Розгляд подання було повторно призначено на 04.02.2015 року.

На засіданні профкому 04.02.2015 року у присутності позивача було вирішено надати згоду на її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП.

03.02.2015 року позивачу був наданий під підпис новий перелік Пропозицій вакансій ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» станом на 03.02.2015 року.

Згідно із рішенням Правління ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було вирішено запропонувати тимчасові контракти строком на три місяці працівникам, що залишилися у Донецькому та Луганському регіонах. Відповідно до цього рішення до штатному розпису банку вводилися на термін 3 місяці посади.

28.02.2015 року вказаного характеру (тимчасова) посада провідного експерта була введена на строк до 30.04.2015 року до відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі управління проблемних кредитів департаменту проблемних кредитів.

Крім того, посада провідного експерта була нижче ніж посада головного експерта із стягнення, яку обіймала позивач, що обумовлювало менший розмір заробітної плати. Разом з тим, наказом від 06.02.2015 року № 405-к «Про переведення ОСОБА_1» позивача було переведено на посаду провідного експерта відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі з проблемних кредитів департаменту проблемних кредитів з 06.02.2015 року по 30.04.2015 року без зміни посадового окладу.

Переведення позивача на вказану посаду та умовах строкового трудового договору було здійснено на підставі заяви позивача від 06.02.2015 року.

З наказом від 06.02.2015 року № 405-к позивача було ознайомлено під підпис.

Наказом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 24.04.2015 № 1140-к позивача було звільнено з роботи з 30.04.2015 року у зв'язку із закінченням строкового трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Станом на 01.05.2015 року вказана (тимчасова - до 30.04.2015) посада провідного експерта була виведена із штатного розпису відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі з проблемних кредитів департаменту проблемних кредитів.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним довором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір надається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на визначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставою припинення трудового договору є закінчення строку (п.2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення (п. 2 ст. 36 КЗпП України).

Посада провідного експерта вводилася до штатного розпису лише на певний строк: 3 місяці, що було викликано об'єктивними факторами (проведенням АТО) та виробничою необхідністю.

Строк введення зазначеної посади передбачив строковий характер трудового договору з ОСОБА_1 на період її зайняття.

Встановивши обставини, суд дійшов правильного висновку, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження твердження позивача про іі безпідставне та незаконне звільнення, та суд дійшов вірного висновку, що укладений з позивачем безстроковий трудовий договір було переукладено на строковий трудовий договір виходячи з характеру роботи, з урахування її інтересів та на вказаний позивачем в заяві строк, та за встановлених обставин відсутні підстави для визнання строкового трудового договору недійсним в частині визначення строку цього договору.

Виходячи з вищенаведеного, не знайшли підтвердження вимоги позивача щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що факт порушення трудових прав позивача не знайшов підтвердження в суді доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України та судом підставно відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Згідно з рішенням Правління Банку (п. 2.1. Протоколу засідання Правління від 21.10.2014 року № 221) було вирішено запропонувати тимчасові контракти строком на 3 місяці працівникам, що залишилися у Донецькому та Луганському регіонах. Відповідно до цього рішення до штатному розпису Банку вводилися на термін 3 місяці певні посади (т. 1 а.с. 83). Так, 01.02.2015 року тимчасова посада провідного експерта була введена на строк до 30.04.2015 року до відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі з проблемних кредитів департаменту проблемних кредитів (т. 2 а.с. 45 - 49).

Крім того, запропонована посада провідного експерта була нижче ніж посада головного експерта зі стягнення, яку обіймала позивач, що обумовлювало менший розмір заробітної плати. Але, відповідач погодився на прохання позивача щодо збереження її розміру посадового окладу на новій посаді та наказом від 06.02.2015 року № 405-к «Про переведення ОСОБА_1» позивача було переведено на посаду провідного експерта відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі з проблемних кредитів з 06.02.2015 року по 30.04.2015 року без зміни посадового окладу (т. 1 а.с. 85). З вищевказаним наказом від 06.02.2015 року № 405-к позивач була ознайомлена під підпис (т. 1 а.с. 85).

Переведення позивача на вказану посаду та умовах строкового трудового договору було здійснено на підставі її заяви від 06.02.2015 року (т. 1 а.с. 86).

У зв'язку з закінченням строку трудового договору 30.04.2015 року позивача було звільнено з роботи наказом Банку від 24.04.2015 року № 1140-к. за п.2 ст. 36 КЗпП України (т.1 а.с. 87).

Станом на 01.05.2015 року зазначена посада провідного експерта була виведена з штатного розпису відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі з проблемних кредитів департаменту проблемних кредитів (т.2 а.с. 46).

Статтею 32 КЗпПУкраїни встановлено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Позивачу було відомо, що посада провідного експерта була введена до відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі з проблемних кредитів департаменту проблемних кредитів на строк до 30.04.2015 року.

Тому позивач 06.02.2015 року написала на ім'я Голови Правління Банку ОСОБА_3 заяву: «Прошу перевести мене на посаду провідного експерта відділу реструктуризації кредитів мережі управління координації мережі з проблемних кредитів Департаменту проблемних кредитів по 30.04.2015 року з 06.02.2015 року» (т. 1 а.с. 86).

Позивач була ознайомлена особисто під підпис:

- з Наказом від 06.02.2015 року №405-к«Про переведення ОСОБА_1» (т. 1 а.с. 85);

- З Наказом від 24.04.2015 року № 1140-к «Про звільнення з роботи», у якому вказано про її звільнення з роботи 30.04.2015 року у зв'язку з закінченням строкового трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП (т. 1 а.с. 87).

Згідно з нагадуванням департаменту персоналу 28.04.2015 року позивач в день її звільнення за вказаною підставою 30.04.2015 року прибула до департаменту персоналу та отримала трудову книжку, а також їй було здійснено остаточний розрахунок (т. 1 а.с. 22).

Отже, позивача, звільнення з роботи по закінченню строку вказаного трудового договору 30.04.2015 року наказом АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 24.04.2015 року №1140-к за п.2 ст.36 КЗпП є законним та обґрунтованим.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді