Провадження № 2/742/537/16
Єдиний унікальний № 742/1146/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., секретаря Здоровець Т.М., за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 боргу: 65 000,00 доларів США (згідно боргової розписки), що становить 1 758 250,00 грн.; 74 424,55 грн. - три проценти річних та 1 132 168, 47 грн. - пені. Позов мотивований тим, що 03.06.2013 ОСОБА_1 згідно розписки позичив ОСОБА_3 - 70000,00 дол. США з поверненням за першою вимого позикодавця. На вимогу від 03.10.2014 про повернення коштів, ОСОБА_3 повідомив, що в якості повернення 65000,00 дол. США він може переуступити йому право вимоги вказаних коштів у ОСОБА_2, які останній йому заборгував згідно розписки від 04.09.2001. Оскільки розписка була діюча, зобов"язання по якій не були виконанні, то він (ОСОБА_1.) погодився стати правонаступником всіх прав якими володів ОСОБА_3 по розписці виданої ОСОБА_2 На підтвердження чого, 03.10.2014 між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги по розписці ОСОБА_2 згідно якої він зобов"язувався до 01.10.2004 повернути 65000,00 дол. США. На вимогу позивача повернути борг, відповідач ніяким чином не відреагував. У зв"язку з порушенням виконання грошового зобов"язання позивач також просить стягнути з відповідача відсотки та пеню.

Позивач у судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також подав заяву про поновлення строків звернення до суду через пропуск таких з поважних причин. Так, він не маючи юридичної освіти, не знаючи особливостей законодавства, не міг знати, що його порушені права мають строк давності звернення до суду. У той же час, позивач вказує, що оскільки право вимоги ОСОБА_3 йому переуступлено 03.01.2014, то 3-х річний строк давності не пропущений. Також позивач повідомив про свою обізнаність щодо рішення судів по даній розписці, коли первинному кредитору було відмовлено через пропуск строків давності.

Відповідач у суді проти позову заперечує, оскільки борг у розмірі 65000,00 дол. США він повернув ОСОБА_3 ще у 2001 році, та сподіваючись на порядність позичальника повірив йому, що він знищить відповідну розписку. Однак ОСОБА_3 скориставшись його довірливістю намагається всіма способами (в тому числі шахрайськими) ще раз отримати дану суму коштів. Дане питання вже вирішувалося місцевим та апеляційним судами, рішеннями яких ОСОБА_3 було відмовлено. Також як на підставу для відмови у позові, відповідач просить застосувати строки позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши матеріали і докази по справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що відповідно до оригіналу розписки від 04.09.2001 ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі, що є еквівалентною 65000,00 доларів США зі строком повернення - 01 листопада 2001 року. Дані обставини підтвердив відповідач, а позивач наполягає, що кінцевий термін повернення суми боргу - 01.11.2004 (а.с. 32).

Згідно боргової розписки від 03 червня 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 70000,00 доларів США, які зобов"язувався повернути за першою вимогою (а.с. 8).

Згідно договору про відступлення права вимоги від 03 жовтня 2014 року ОСОБА_3 (первісний кредитор) передав ОСОБА_1 (новий кредитор) право вимоги по розписці від 04 вересня 2001 року, наданої ОСОБА_2 (боржник). На підтвердження цього, ОСОБА_1 надав розписку, що він отримав від ОСОБА_3 в рахунок повернення боргу 65000,00 доларів США (а.с. 9-10).

Таким чином, від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 перейшло право вимагати від боржника ОСОБА_2 повернення йому боргу в розмірі 65000,00 грн.

Частиною 3 статті 10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

На підтвердження вимог позивача про існування невиконаних зобов"язань відповідача щодо повернення грошових коштів у розмірі 65000,00 доларів США свідчить досліджена у суді розписка від 04.09.2001, яка у свою чергу спростовує заперечення відповідача про начеб-то повернення ним боргу.

У той же час, позивачем не надано жодного доказу, що термін повернення боргу визначено 01.11.2004, а не 01.11.2001 як вказано у тексті розписки.

Таким чином, для вирішення спору між сторонами належить застосувати норми ЦК УРСР, 1963. Згідно ст.ст. 71, 76 цього Кодексу, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в 3 роки; право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно ст.519 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов"язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги.

У судовому засіданні було з"ясовано, що підтверджує і сам позивач, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги (03.10.2014) про зобов"язання ОСОБА_2 повернути кошти по розписці від 04.09.2001, ОСОБА_1 (як новий кредитор) знав про існування судових рішень, якими у позові ОСОБА_3 про стягнення із ОСОБА_2 боргу в розмірі 65000,00 дол. США - відмовлено через пропуск строків позовної давності.

Так, рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 березня 2009 року залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 02 червня 2009 року у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягення боргу - відмовлено у зв"язку з пропуском строків позовної давності (а.с. 25-28).

Сам позивач у суді повідомив, що він усвідомлював про пропуск строків позовної давності для ОСОБА_3, але вважає, що для нього, як нового кредитора, перебіг такого строку розпочинається з моменту укладення договору відступлення права вимоги (03.10.2014).

Проте такі його доводи суперечать вимогам ст.262 ЦК України, ст.77 ЦК УРСР згідно яких заміна сторін у зобов"язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК України).

Отже, у даному конкретному випадку перебіг строку позовної давності для захисту права ОСОБА_1 обчислюється з 02.11.2001 - з наступного дня після закінчення терміну повернення ОСОБА_2 боргу та закінчився 02.11.2004.

Оскільки позов пред'явлено більш ніж через 14 років після виникнення у ОСОБА_3 (ОСОБА_1.) права на його пред'явлення, тому у позові необхідно відмовити, про що просив у своїй заяві ОСОБА_2

Обгрунтування позивачем поважності причин пропуску строку звернення до суду тим, що він не маючи юридичної освіти, не був обізнаний про існування строків давності суд визнає неспроможними, оскільки згідно ст.68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. З іншого боку, позивач суду повідомляв про обізнаність існування строків позовної давності, а тим більше, і про сплив таких для ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 10, 12, 15, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: О.Ільченко