Справа № 415/4755/16-ц
Провадження № 2/415/1927/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Горбатенко О.В.,

при секретарі судового засідання Литвиненко Л.О., Данько Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи Гончарової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа - орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому .просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на наступне.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Лисичанського міського суду. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дитина перебуває у позивачки на утриманні, відповідач допомоги на утримання дочки не надає, участь у вихованні не приймає. Дитина за своїм віком потребує постійного батьківського піклування. Для цього необхідні кошти та підвищена увага до потреб дитини. Батько дитину не відвідує, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Рішенням Лисичанського міського суду від 04 січня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. Станом на 13.07.2015 заборгованість по аліментам складає 6447 гривень 37 копійок.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Лисичанського міського суду. Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. В 2014 році в місті Лисичанську розпочалися бойові дії і вона з відповідачем була вимушена виїхати до РФ. Там вони мешкали в орендованій квартирі до 7 січня 2015 року, разом з донькою та відповідачем. Згодом відповідач знайшов іншу жінку і покинув сім'ю. Після цього він не спілкувався з дитиною і не цікавився її життям та матеріальним становищем. Щодо необхідності сплати аліментів вона виказувала відповідачу, але він відмовлявся їх сплачувати, аргументуючи небажанням годувати її чоловіків. Будь-яких дій щодо виховання дитини та спілкування з нею відповідач не приймав. Коли жили разом з відповідачем, він рідко займався вихованням дитини. В 2013 році вона вимушена була звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки відповідач гроші витрачав на спиртні напої та розваги. В стані алкогольного сп'яніння відповідач поводить себе агресивно по відношенню до неї та доньки. Вона ніколи не чинила спротиву щодо спілкування відповідача з дитиною, проте він сам цього не хоче. Вважає що необхідно позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до дитини, оскільки він неналежно виконує свої батьківські обов'язки.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила позов задовольнити. Пояснила, що всі документи в матеріалах справи вказують на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не сплачує аліменти, не цікавиться вихованням дитини, її розвитком, станом здоров'я. Враховуючи те, що дитині вже виповнилось 6 років, вона ще не сформована особистість, тому треба враховувати її психічний стан, так як вона не бачила батька 1,5 роки і не відомо як вона відреагує на те, що він раптово з'явиться у її житті. На даний час дитина проживає в сім'ї в якій її люблять, враховують її інтереси та піклуються про всебічний розвиток і матеріально забезпечують.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що в 2014 році, коли почалися бойові дії в місті Лисичанську, він відправив дружину з донькою в місто Москву. Він розірвав стосунки з дружиною через її зраду. До дитячого садочку доньку він не відводив бо працював на шахті, та не мав на це час. Коли вони мешкали окремо з позивачкою, донька сказала йому, що мати та дідусь забороняють їй спілкуватись з батьком. Він відвідував доньку кожну неділю, по понеділкам. Через соціальні мережі, він не міг спілкуватись з дитиною, оскільки сторінка в «Однокласниках» була заблокована, іншої можливості спілкуватись з донькою він не мав. Вважає, що позивачка навмисно перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. В РФ до органів влади він не звертався з приводу того, що позивачка чинить перешкоду у спілкуванні з дитиною, оскільки він є громадянином України і не знав, що чи є в нього права на території іншої держави. Він має заборгованість по сплаті аліментів, оскільки він не мав постійного заробітку, але на даний час він знайшов роботу і має змогу матеріально забезпечувати дитину, та брати участь у вихованні дитини. Взагалі він має бажання приймати участь у житті дитини, бачитись з нею, спілкуватись. Розуміє, що дитині необхідне спілкування з обома батьками. Погроз життю і здоров'ю дитини не створював. З дитиною від першого шлюбу він не бачився приблизно 6 років, оскільки колишня дружина переїхала жити до іншого міста.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти позову, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки відповідач має бажання займатись вихованням дитини, піклуватись про неї, утримувати матеріально. На даний час він частково сплачує аліменти.

Представник третьої особи Гончарова Н.М. в судовому засіданні, пояснила, що орган опіки та піклування Лисичанської міської ради дійшов висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що позивачка та відповідач є її знайомими. В січня 2016 року, через соціальні мережі вона зв'язалась з відповідачем, який повідомив їй, що має проблеми з житлом, і попросив допомогти у пошуках житла, на що вона з чоловіком запропонували відповідачу пожити деякий час у них, оскільки відповідач спілкувався з відповідачем, так як вони працювали разом. В перший день коли відповідач приїхав до них, він був з дівчиною на ім'я ОСОБА_8, про дитину повідомив, що вона залишилась проживати з матір'ю, більше про доньку він не згадував. Перший час відповідач платив за проживання в квартирі, потім припинив, пояснюючи тим, що всі гроші передає позивачці на дитину. Але в процесі спілкування з позивачкою, їй стало відомо, що позивачка фінансової допомоги не отримує від відповідача. А позивачці пояснював, що всі кошти йдуть на оплату квартири. Відповідач мав змогу сплачувати аліменти на дитину, оскільки мав такий самий заробіток як її чоловік. Вона бачила, що відповідач витрачав гроші на їжу для себе, цигарки, спиртні напої, мав дорогий планшет та дорогий одяг, куди він витрачав гроші їй не відомо.

Суд, вислухавши доводи сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 164 СК України,

1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною радою України РСР 27 лютого 1991 року, Организація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст. 18 Конвенції держави - учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціалього розвитку. Батки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними та достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Лисичанського міського суду 14 липня 2015 року /а.с.5/.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками якої в свідоцтві про народження зазначено - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 /а.с.4/.

Відповідно до довідки голови будинкового комітету вбачається, що ОСОБА_6 виховує мати ОСОБА_1, батько участі у вихованні дитини не приймає /а.с.8/.

Згідно довідки ЛКП «Паспортна служба», вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 та ОСОБА_6, донька, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка перебуває на утриманні матері /а.с.7/.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом з донькою в 3-кімнатній квартирі. Дитина має окрему кімнату, в кімнаті мається письмовий стіл, комп'ютер, диван, куток для гри. ОСОБА_1 для дитини створила всі необхідні умови для повного розвитку і виховання дитини /а.с.9/.

За довідкою відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції вбачається, що ОСОБА_3 має заборгованість по виплаті аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_6 станом на 13.07.2015 в розмірі 6447 гривень 37 копійок /а.с.6/.

Згідно копії довідки про доходи ОСОБА_3 вбачається, що із заробітної плати утримано аліменти на користь ОСОБА_1 в розмірі 14057 гривень 87 копійок за період з ІІ-ХІІ 2013 року, І-VІІІ - 2014 року /а.с.53/.

Відповідно до виробничої характеристики, виданої на ім'я ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 працював на дільниці внутрішахтного транспорту № 1 з 02.11.2012 до 01.09.2014 в якості горноробочого підземного. За час праці показав себе з гарної сторони. До праці ставився добросовісно. Виробничі завдання виконував якісно і в строк. Користувався авторитетом серед товаришів по роботі, дбайливий батько /а.с.54/.

Акт обстеження умов проживання, складений працівниками служби у справах дітей Новосанжарської РДА Полтавської області, вказує, що ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2. Будинок складається з 3 кімнат. Для дитини обладнана окрема кімната. В будинку є необхідна побутова техніка, меблі. ОСОБА_3 працює вахтовим методом в м. Києві, веде господарство, сплачує кошти на утримання дитини, бажає спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні.

Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради прийшов до висновку про не доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно відносно його малолітньої дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.135/.

Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інший спосіб, які незаконнно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми батьківськимим обов'язками.

Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Лисичанської міської ради, оскільки він винесений, на достатніх правових підстав, мотивований та містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню доньку і захисту її інтересів.

Вирішуючи спір, судом приймається до уваги також сам факт заперечення відповідачем позовної заяви, його активна позиція щодо намагання в подальшому брати участь у вихованні дитини, часткова сплата коштів на утримання дитини на користь позивачки, що підтверджується квитанціями /а.с.125,126,134/, що свідчить в сукупності про його інтерес до дитини, як батька.

Суд також враховує, що у відповідності до ч. 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Отже, виходячи з цих підстав, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні переконливі докази щодо винної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, що довело би суду необхідність позбавити останнього батьківських прав відповідно до вимог ст. 164 СК України.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки ОСОБА_3 має бажання приймати участь у вихованні дитини, виявляє стійке бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, відповідно до ст. ст. 150, 164 СК України, Рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі "Савіни проти України", Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст. 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, тертя особа - орган опіки та піклування Лисичанської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В.Горбатенко