печерський районний суд міста києва
Д О Д А Т КО В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2016 року Печерський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді - Батрин О.В.,
при секретарі - Козак О. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2010 року у справі № 2-1854-1/10 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено та шлюб між сторонами розірвано. Проте, суд при ухваленні рішення не вирішив питання про розподіл судових витрат, зокрема, про державне мито. У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду.

До судового засідання учасники судового розгляду не з'явились. Тому, суд розглянув питання щодо розподілу судових витрат у їх відсутність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України).

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

Окрім того, відповідно до ст. 22 ЦК України вказані витрати не відносяться до збитків і відповідно до ч. 6 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» питання про судові витрати, які не були вирішені при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч. 1 статті 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення у справі та вирішення питання про розподіл судових витрат.

Оскільки на час ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу діяли ставки державного мита відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито», відповідно до котрих за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС стягувалось державне мито в розмірі від 0,5 до 1 розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що становило від 8 грн. 50 коп. до 17 грн., то відповідно до ст. 88 ЦПК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» (в редакції, що діяла на час ухвалення рішення суду), суд дійшов висновку про покладення обов'язку зі сплати державного мита за реєстрацію розірвання шлюбу у розмірі 17 грн. на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 220, 79, 88 ЦПК України, Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито», суд,

В И Р І Ш И В :

Стягнути з позивача ОСОБА_1 державне мито у розмірі 17 грн. за реєстрацію розірвання шлюбу.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Батрин