АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7237/16 Головуючий 1 інстанції: Лосєв Д.К.
Справа № 625/520/15-ц Доповідач: Коровін С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Коровіна С.Г.

суддів - Коваленко І.П., Довгаль А.П.,

за участю секретаря - Личак А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області, Служба у справах дітей Московського району управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу батька, -

ВСТАНОВИЛА:

03 грудня 2015 року позивач звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою в якій просила надати дозвіл дитині - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу її батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до Фінляндії строком на один рік. Позивач зазначила, що відповідач не надає такого дозволу, ніяк не аргументуючи цього, тоді як вона вийшла заміж за громадянина Фінляндії, має добрі житлово-побутові умови і соціальні гарантії на території цієї країни, та намір і можливість забезпечити дитині кращі умови проживання і розвитку, ніж вона має в Україні. Вказала, що тривалий час перебувала з відповідачем у близьких стосунках без реєстрації шлюбу від яких ІНФОРМАЦІЯ_6 року у них народилася дочка - ОСОБА_3. Дитина фактично весь час перебуває на її утриманні, відповідач приймає участь у вихованні і утриманні дитини лише епізодично, таким чином неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Також позивачка зазначила, що юридично відомості про відповідача як про батька дитини були внесені до актового запису про її народження лише 10 травня 2014 року. Приймаючи це рішення, позивач сподівалась таким чином покращити ставлення відповідача до дочки та до неї, однак цього не сталося. Відповідач і після цього майже не приймає участі в матеріальному утриманні дитини, дуже рідко спілкується з нею. Крім того, позивачка вказує, що у серпні 2014 року вона познайомилась та почала підтримувати стосунки із громадянином Фінляндії (де перебувала на заробітках), а 16 вересня 2015 року уклала з ним шлюб і вони бажають щоб дитина хоча б тимчасово пожила разом з ними у Фінляндії, де ними створені для цього добрі побутові умови. Однак відповідач не надає дозволу на тимчасовий виїзд доньки з України без його супроводу, ніяк цього не аргументуючи, хоча сам не забезпечує і не може забезпечити їй нормальні умови для існування і проживання в Україні, а також нормальну сім`ю і стабільне майбутнє. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивачка просила позов задовольнити.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві.

Відповідач заперечив проти задоволення позову та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не прибув, при цьому надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності та зазначив, що проти задоволення позову не заперечує (а.с. 138 том 1).

Представник третьої особи - управління служб у справах дітей Московського району управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання також не прибув, надавши до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, в якому просить прийняти рішення на розсуд суду в інтересах дитини (а.с. 83 том 2).

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 - задоволено.

Надано дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу її батька - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до Фінляндії строком на один рік з моменту набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначив, що при ухваленні рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального процесуального права, неповно з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не наведені підстави задоволення позову. Виїзд позивачки з дитиною за кордон може негативно вплинути на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого РАЦС по м. Харкову Харківської області МЮУ 10 травня 2014 року батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 року є ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про шлюб громадянка України - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, у м. Гельсінкі 16 вересня 2015 року уклала шлюб із громадянином Фінляндії ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 і після реєстрації шлюбу набула прізвище ОСОБА_2.

З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина сторін - ОСОБА_3 проживає з матір'ю - позивачем по справі ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні.

Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Враховуючи зазначене законодавство України не передбачає обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, але встановлює певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності . Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що дочка позивачки ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Сторони у шлюбі не перебували. Батьківство відповідач визнав лише у 2014 році про що свідчить свідоцтво про народження ОСОБА_3 видане 10 травня 2014 року (т.1 а.с.15). Увесь цей час дитина проживала з матір'ю і знаходилася на її забезпеченні.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням першого заступника голови Красноградської районної державної адміністрації Харківської області від 18 лютого 2016 року № 62, виданим на підставі відповідного рішення комісії з питань захисту прав дитини від 17 лютого 2016 року № 12 визнано за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6, без згоди та супроводу її батька - ОСОБА_1, у супроводі матері - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8, до Фінляндії строком на один рік (а.с. 139 том 1).

З характеристики дитини - ОСОБА_3, виданої Красноградською гімназією «Гранд», дитина спілкується з вітчимом по скайпу, на уроках праці виготовляє для нього подарунки та має бажання поїхати з мамою за кордон, з цією метою вивчає англійську мову (а.с. 141 том 1).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що вона є сестрою позивачки, добре знає про проблеми у взаємовідносинах між нею та відповідачем ОСОБА_1 Їй відомо про добрі стосунки, що склалися між донькою сторін - ОСОБА_3 та теперішнім чоловіком позивачки ОСОБА_7, який проживає у Фінляндії. Вона підтвердила про бажання дитини туди поїхати.

ОСОБА_8 є громадянином Фінляндії, має в країні житло та стабільний дохід (а.с. 45-58 том 1, а.с. 50-51 том 2).

Судом досліджені надані позивачем фотокартки з яких вбачається, що дитина та ОСОБА_7 мають добрі стосунки (а.с. 148-152 том 1).

Згідно принципів 2, 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відмова батька в наданні дозволу на виїзд дитини за кордон, перш за все обмежує право малолітньої дитини на сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та соціально, в умовах свободи та гідності.

Доводи відповідача щодо не вирішення питання щодо працевлаштування позивачки, та відсутності доказів про можливість навчання дитини у Фінляндії ґрунтуються на припущеннях. Встановлено і проти цього фактично не заперечував відповідач, що позивачка тривалий час працювала у Фінляндії. Питання про прийняття дитину у школу можливо тільки після вирішення питання про тимчасовий переїзд матері з дочкою до Фінляндії.

Згідно позову ОСОБА_2 просить дозволу на виїзд із дочкою до Фінляндії до її чоловіка строком на один рік. Саме на такий термін і дозволив суд виїхати позивачці із дочкою до Фінляндії. Відповідачем не доведено, що виїзд матері з неповнолітньою дочкою до Фінляндії строком на один рік негативно вплине на її розвиток, навчання, вона не зможе розвиватися фізично, розумово, духовно та соціально, в умовах свободи та гідності.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дозвіл на виїзд дитини з матір'ю за кордон до Фінляндії, не буде для дитини шкідливим та не створить стресову ситуацію для неї. ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з громадянином вказаної країни, яка має високий рівень соціальних гарантій, економічний рівень та стабільну суспільно-політичну ситуацію. Крім цього, Україна має дипломатичні відносини з Республікою Фінляндія, а тому інтереси громадян України на її території захищені відповідними консульськими установами.

Судом першої інстанції надана належна оцінка наданим доказам доводам позивача та запереченням відповідача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -