Справа №587/1936/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Моісеєнко О. М.
Номер провадження 22-ц/788/553/16 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Лузан Л. В. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Сумська районна державна нотаріальна контора

про встановлення факту прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

При цьому з посиланням на п.112 Глави ІІІ «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5, зазначає, що наявність у спадкоємця на руках ощадної книжки на ім'я спадкодавця повинно розцінюється як доказ прийняття спадщини, на вказаний факт суд при ухваленні рішення уваги не звернув, а відтак ухвалив незаконне рішення. Крім того, вважає, що суд безпідставно взяв до уваги пояснення свідків, які плуталися у поясненнях та фактично не знали ОСОБА_7, а якщо і знали, то не пам'ятали самого поховання її батька - ОСОБА_8.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який апеляційну скаргу підтримує мотивів у ній викладених, пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які проти скарги заперечують, вважають рішення суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи наявний спір та відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд першої інстанції, суд виходив з необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

У серпні 2015 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та просив встановити факт прийняття матір'ю позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 спадщини після її померлого батька ОСОБА_8 Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_3 є онуком ОСОБА_8, який помер у 2002 році. Після його смерті відкрилась спадщина - 1/2 частина будинку АДРЕСА_1. Спадкоємцями після ОСОБА_8 є його діти: ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Спадкоємці спадщину прийняли фактично, оскільки ОСОБА_9 залишився проживати у спадковому будинку, ОСОБА_6 забрала батьківські речі та постійно проживала з батьком, а ОСОБА_7 - мати позивача, забрала ощадну книжку. Юридично офомити спадщину спадкоємці домовились пізніше. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_7 і він є її єдиним спадкоємцем. Спадщину після смерті матері позивач прийняв та отримав відповідне свідоцтво. У 2010 році ОСОБА_3 дізнався, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вирішили оформити спадщину після ОСОБА_8, не повідомивши його. Оформити свої спадкові права він позбавлений можливості, оскільки відсутній факт прийняття спадщини його матір'ю після смерті її батька.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 1) відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5, (що діяла на час відкриття спадщини після ОСОБА_8) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу).

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8 (а.с.7).

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно - 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.20).

Спадкоємцями ОСОБА_8 були його діти: син ОСОБА_9 та доньки: ОСОБА_6 і ОСОБА_7

07 травня 2009 року сину ОСОБА_9 видане свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину вищевказаного будинку після померлого ОСОБА_8, оскільки той проживав зі спадкодавцем на час смерті останнього.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 04 листопада 2010 року у справі № 2-274/10 був встановлений факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_8 його доньки ОСОБА_6 та факт прийняття нею спадщини.

Додатковим рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28 грудня 2010 року свідоцтво про спадщину від 07 травня 2009 року, видане на ім'я ОСОБА_9 було визнане частково недійсним і за ОСОБА_6 визнане право на спадщину на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.23).

Донька ОСОБА_7 постійно проживала у Автономній Республіці Крим, тривалий час хворіла та ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Вона є матір'ю позивача ОСОБА_3 (а.с.6,8,10). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: 1/2 частку квартири АДРЕСА_2. Позивач прийняв спадщину та отримав відповідне свідоцтво на зазначене майно (а.с.11,12,25).

За життя ОСОБА_7 не вжила заходів щодо вступу до спадщини після смерті батька. Протягом тривалого часу - 12 років вона не зверталася до нотаріальної контори чи до суду з приводу оформлення прав на спадкове майно .

На підтвердження вступу до спадщини ОСОБА_7 після смерті батька представником позивача пред'явлена ощадна книжка серії НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_8, згідно записів якої залишок коштів на рахунку станом на 14 жовтня 1980 року складав 600 руб. (а.с.13).

Відповідно до повідомлення Сумського обласного управління Ощадбанку України від 07 жовтня 2015 року, строк зберігання документів за закритими вкладами складає 10 років. Документи щодо рахунку НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, відсутні (а.с.37-39).

Матеріали справи не містять достовірних даних отримання ощадкнижки ОСОБА_7 протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, розпорядження останньою коштами, які належали її батькові та знаходилися на зазначеному рахунку. Саме по собі знаходження у позивача ощадкнижки із закритим вкладом на час звернення до суду не є безумовною обставиною, що свідчить про прийняття спадщини ОСОБА_7 - матір'ю позивача. Матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_7, вважаючи себе спадкоємцем та реалізуючи свої права по розпорядженню спадковим майном, знімала кошти у банківській установі. Її смерть не була раптовою, вона тривалий час хворіла, що підтвердила у судовому засіданні сестра ОСОБА_6, яка виступає на стороні позивача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведена обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -