АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1017/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Компанієць О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНовікова О. М.
суддівВініченка Б. Б., Храпка В. Д.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю ( ТОВ) «Марго Групп» про зміну підстави та дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до ТОВ «Марго Групп» про зміну підстави звільнення, дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги та моральної шкоди, посилаючись на те, що він з 14 жовтня 2013 року працював менеджером із збуту відділу корпоративних продаж Київської філії ТОВ «Марго Групп». Наказом директора товариства № 100-к від 10 вересня 2014 року його було звільнено з роботи з 11 вересня 2014 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.

ОСОБА_6 вказав, що 10 вересня 2014 року під тиском працівників відділу кадрів ТОВ «Марго Групп» він написав заяву, в якій просив звільнити його за угодою сторін з 11 вересня 2014 року. Однак на наступний день він подав відповідачу заяву про визнання недійсної заяви від 10 вересня 2014 року, просив змінити підстави звільнення на ч. 3 ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням. Заява прийнята не була, тому в цей день він відправив її по пошті.

Після звільнення роботодавець не видав йому трудову книжку. Трудова книжка відповідачем йому була повернута лише 17 листопада 2015 року за рішенням суду.

У зв'язку з цим ОСОБА_6 просив суд стягнути з ТОВ «Марго Групп» 12 702 грн. 06 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день видачі трудової книжки, а також просив суд змінити підставу його звільнення на ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а дату звільнення - на 17 листопада 2015 року.

Крім того позивач вимагав зобов'язати відповідача внести відповідний запис у трудову книжку та стягнути на його користь вихідну допомогу в сумі 2 656 грн. 64 коп. на підставі ст. 44 КЗпП України та 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної затримкою видачі трудової книжки.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. При цьому вказує, що рішення суду незаконне та ухвалене з порушенням норм матеріального права у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи.

Заслухавши апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними доказами 11 вересня 2014 року ОСОБА_6 було звільнено з роботи за угодою сторін (ст. 36 ч. 1 КЗпП України) на підставі наказу директора ТОВ «МАРГО ГРУПП» № 100-к від 10 вересня 2014 року на підставі заяви позивача.

Відповідно до Акту від 11 вересня 2014 року в цей день об 11 годині ОСОБА_6 самовільно залишив робоче місце, відмовившись забрати трудову книжку і підписувати документи, супутні процедурі звільнення.

12 вересня 2014 року на адресу ОСОБА_6 були направлені відповідні листи з вимогою з'явитися до відділу персоналу ТОВ «МАРГО ГРУПП» в м. Києві для отримання трудової книжки в зв'язку зі звільненням відповідно до поданої заяви.

19 вересня 2014 року, після звільнення ОСОБА_6, від останнього було отримано відповідачем заяву про недійсність його заяви про звільнення за угодою сторін та заява на звільнення за власним бажанням. У вказаних заявах була вказана нова адреса позивача: АДРЕСА_1. На вказану адресу 21 жовтня 2014 року ТОВ «МАРГО ГРУПП» повторно направило ОСОБА_6 лист з проханням з'явитися для отриманням трудової книжки або надання своєї згоди на передачу трудової книжки довіреній особі.

Повідомленням про вручення підтверджується, що ОСОБА_6 отримав вка-заний лист відповідача 24 жовтня 2014 року.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 жовтня 2015 року зобов'язано ТОВ «МАРГО ГРУПП» видати ОСОБА_6 трудову книжку.

Відповідно до наданої позивачем розписки, його представник ОСОБА_7 отримав у відповідача трудову книжку 17 листопада 2015 року на підставі довіреності від 26 листопада 2014 року.

Як видно з наданих відповідачем документів про зарахування заробітної плати, 1291 грн. 74 коп. заробітної плати було зараховано на картковий рахунок позивача 11 вересня 2014 року. Сам ОСОБА_6 в судовому засіданні визнав, що це повна сума, яка належала до виплати йому на день звільнення.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 ( далі Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Така ж вимога міститься в п. 4.1 Інструкції.

Пунктом 4.2 Інструкції передбачено, що якщо працівник відсутній на роботів день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Частиною 4 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Проаналізувавши всі обставини справи, надані сторонами докази, колегія суддів погоджується з висновком міськрайонного суду про те, що відповідач діяв відповідно до вимог діючого законодавства в частині підстав та термінів звільнення, нарахування заробітної плати.

Тому у позові в цій частині відмовлено обґрунтовано.

Рішення суду не спростовують посилання ОСОБА_6 на те, що він звертався 11 вересня 2014 року з заявою про зміну підстав звільнення та не отримував повідомлення про необхідність прийти забрати трудову книжку.

В матеріалах справи мається підтвердження того, що лише 19 вересня 2014 року, тобто вже після звільнення ОСОБА_6, від останнього надійшла заява про недійсність його заяви про звільнення за угодою сторін та заява з проханням звільнити його за власним бажанням.

Будь-яких даних звернення позивача до працедавця 11 вересня 2014 року в справі немає.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, необхідно враховувати, що позивач був звільнений з роботи на підставі ст. 36 ч. 1 КЗпП України, тобто за угодою сторін. Відповідну заяву ОСОБА_6 написав власноручно і про будь-який тиск на нього він не вказував.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» ( з наступними змінами) судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України( за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Такої згоди між сторонам досягнуто не було.

Необґрунтованим і такими, що не підлягають задоволенню, на думку апеляційного суду є вимоги ОСОБА_6 про стягнення на його користь вихідної допомоги в сумі 2 656 грн. 64 коп. на підставі ст. 44 КЗпП України. Вказана стаття передбачає стягнення такої вихідної допомоги лише в разі порушення власником або уповноваженим органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38, 39 КЗпП України). В даному випадку таких порушень немає.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 жовтня 2015 року зобов'язано ТОВ «МАРГО ГРУПП» видати ОСОБА_6 трудову книжку. Вказаним рішенням, яке не оскаржувалось і набрало законної сили, встановлена вина роботодавця ТОВ «МАРГО ГРУПП» у затримці у видачі трудової книжки позивачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 в частині стягнення з відповідача середнього заробітку у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки підлягають задоволенню. Розмір такого відшкодування сторонами не оспорювався, тому колегія суддів керується розрахунками позивача.

Прийшовши до такого висновку суд апеляційної інстанції вважає за можливе і стягнути моральну шкоду.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що позивач тривалий час, більше року, не міг отримати трудову книжку, відповідно не міг влаштуватись на роботу або стати на облік у центр зайнятості. За таких обставин ОСОБА_6 вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, матеріального забезпечення своєї сім'ї. Це викликало у позивача певні моральні страждання, які апеляційний суд оцінює у 5 000 грн. 00 коп.

Тому в цій частині позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення міськрайонного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Марго Групп» про зміну підстави звільнення, дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Марго Групп» на користь ОСОБА_6 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 12 702 грн. 06 коп. та 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди а всього загальну суму 17 702 грн. 06 коп.

В решті позовних вимог в задоволенні відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Марго Групп» на користь держави судові витрати в розмірі 1 100 грн. 00 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :