У х в а л а

іменем україни

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Харківський канатний завод» до ОСОБА_7, третя особа - торгівельно-комерційне товариство з іноземними інвестиціями «Харків-Москва», про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Харківський канатний завод» на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Харківський канатний завод» (далі - ПАТ «Харківський канатний завод») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 лютого 1999 року між АТВТ «Харківський канатний завод», правонаступником якого є ПАТ «Харківський канатний завод», та торгівельно-комерційним товариством з іноземними інвестиціями «Харків-Москва» укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № V-ХХІ 1-го поверху № 1-34 літ. «А-2», загальною площею 906,1 кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_1, за ціною 42 тис. грн, що була встановлена за домовленістю сторін.

28 квітня 2000 року між торгівельно-комерційним товариством з іноземними інвестиціями «Харків-Москва» та ОСОБА_7 на Харківській товарній біржі укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого остання придбала у власність зазначені вище нежитлові приміщення.

Укладені договори купівлі-продажу, предметом яких є спірні нежитлові приміщення, нотаріально не посвідчені.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22 червня 2011 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12 вересня 2011 року та постановою Вищого господарського суду України від 15 грудня 2011 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу спірних приміщень від 24 лютого 1999 року, укладений між АТВТ «Харківський канатний завод» та торгівельно-комерційним товариством з іноземними інвестиціями «Харків-Москва», з підстав невідповідності укладеного договору вимогам закону, відсутності повноважень представника продавця на укладання договору від імені продавця - юридичної особи, яка цей договір не схвалила та оспорила в судовому порядку.

З огляду на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило витребувати із незаконного володіння ОСОБА_7 на його користь нежитлові приміщення в підвалі № V-ХХІ 1-го поверху №1, 2, 4-34 літ. «А-2», загальною площею 906,1 кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_1, та визнати за ним право власності на вказані приміщення.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року позов ПАТ «Харківський канатний завод» задоволено. Визнано право власності за ПАТ «Харківський канатний завод» на нежитлові приміщення в підвалі № V-XXІ, 1-го поверху № 1, 2, 4-34 літ. «А-2», загальною площею 906,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Витребувано у ОСОБА_7 на користь ПАТ «Харківський канатний завод» нежитлові приміщення в підвалі № V-XXІ, 1-го поверху № 1, 2, 4-34 літ. «А-2», загальною площею 906,1 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Харківський канатний завод» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Харківський канатний завод», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що нежитлові приміщення в підвалі № V-ХХІ 1-го поверху №1, 2, 4-34 літ. «А-2», загальною площею 906,1 кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_1, вибули з володіння ПАТ «Харківський канатний завод» поза його волею, тобто на підставі договору купівлі-продажу, який в подальшому було визнано недійсним.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що спірні нежитлові приміщення вибули із володіння ПАТ «Харківський канатний завод» з волі його власника, оскільки правління і генеральний директор АТ «Харківський канатний завод», які відповідно до Статуту товариства мали право на відчуження майна товариства, надали свою згоду на продаж спірних нежитлових приміщень, а також те, що ПАТ «Харківський канатний завод» отримало від покупця за договором купівлі-продажу грошові кошти у розмірі 42 тис. грн та розпорядилося ними на свій розсуд.

Проте погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що 24 лютого 1999 року між ПАТ «Харківський канатний завод» в особі юрисконсульта ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Харків-Москва» в особі виконавчого директора ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу № 4-1470 нежитлових приміщень в підвалі № V-ХХІ 1-го поверху №1, 2, 4-34 літ. «А-2», загальною площею 906,1 кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_1, вартість яких за домовленістю сторін встановлена у розмірі 42 тис. грн.

Юрисконсульт ОСОБА_1 при підписанні договору діяв на підставі довіреності від 24 лютого 1999 року, виданої генеральним директором ПАТ «Харківський канатний завод» ОСОБА_2

Підставою укладення договору купівлі-продажу майна було прийняте рішення правління товариства про продаж центральної столової заводу та надання права підпису договору юрисконсульту товариства ОСОБА_1

28 квітня 2000 року між товариством з іноземними інвестиціями «Харків-Москва» в особі заступника генерального директора по правовим питанням ОСОБА_3 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого остання придбала у власність нежитлові приміщення в підвалі № V-ХХІ 1-го поверху № 1, 2, 4-34 літ. «А-2», загальною площею 906,1 кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим покупцю 5 червня 2000 року видано реєстраційне посвідчення КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Рішенням господарського суду Харківської області від 22 червня 2011 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12 вересня 2011 року та постановою Вищого господарського суду України від 15 грудня 2011 року, договір купівлі-продажу спірних приміщень від 24 лютого 1999 року, укладений між АТВТ «Харківський канатний завод» та Торгівельно-комерційним товариством з іноземними інвестиціями «Харків-Москва» визнано недійсним, з підстав невідповідності укладеного договору вимогам закону, відсутності повноважень представника продавця на укладання договору від імені продавця - юридичної особи, яка цей договір не схвалила та оспорила в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12 вересня 2011 року у справі № 5023/2521/11 встановлено, що статутом АТВТ «Харківський канатний завод»в редакції 1998 року не передбачено повноважень президента (голови правління) делегувати повноваження з розпорядження майном товариства. Більше того, відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про господарські товариства» виконавчий орган здійснює керівництво його поточною діяльністю. Згідно п. 7.1 статуту АТВТ «Харківський канатний завод» вищим органом управління є загальні збори, і саме останні згідно зі статутом уповноважені вирішувати будь-які питання діяльності товариства. Таким чином, питання делегування повноважень або уповноваження на підписання договору відчуження нерухомого майна іншій особі віднесено статутом АТВТ «Харківський канатний завод» до повноважень загальних зборів акціонерів.

Таким чином, преюдиційним рішенням господарського суду встановлено, що юрисконсульт товариства ОСОБА_1 діяв поза межами своїх повноважень, укладаючи спірні договори купівлі-продажу від імені ПАТ «Харківський канатний завод», оскільки довіреність на ім'я юрисконсульта ПАТ «Харківський канатний завод» не могла надати повноважень на підписання спірного договору, у зв'язку з тим, що видана всупереч вимогам статуту товариства та нормами чинного законодавства.

Між тим, вибуття майна за договором купівлі-продажу з володіння особи відбувається в момент підписання такого договору та в момент фактичної передачі майна та підписання акту прийому-передачі.

Судами встановлено, що і договір купівлі-продажу, який визнаний судом недійсним, і акт прийому-передачі підписані юрисконсультом АТ «Харківський канатний завод» ОСОБА_1, який повноважень на такі юридично значимі дії не мав.

Згідно з п. 7.1 статуту товариства вищим органом управління товариства є загальні збори акціонерів, які правомочні приймати рішення з будь-яких питань діяльності товариства.

Відповідно до п. 7.9 статуту виконавчим органом товариства є правління. Президент - генеральний директор виконує обов'язки голови правління та керує роботою правління.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що голова правління акціонерного товариства вправі без довіреності здійснювати дії від імені товариства.

Повноваження голови правління позивача були визначені статутом товариства в редакції 1998 року, п. 7.13.6 якого передбачено, що президент розпоряджається майном товариства в межах компетенції.

Статутом АТВТ «Харківський канатний завод» в редакції 1998 року не передбачено повноважень президента (голови правління) делегувати повноваження з розпорядження майном товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про господарські товариства» виконавчий орган здійснює керівництво його поточною діяльністю. Згідно п. 7.1 статуту АТВТ «Харківський канатний завод» вищим органом управління є загальні збори, і саме останні згідно зі статутом уповноважені вирішувати будь-які питання діяльності товариства.

Таким чином, питання делегування повноважень або уповноваження на підписання договору відчуження нерухомого майна іншій особі віднесено статутом АТВТ «Харківський канатний завод» до повноважень загальних зборів акціонерів.

Пунктом 7.9 статуту встановлено, що президент - генеральний директор виконує обов'язки голови правління та керує роботою правління.

Тобто, оскільки правління не мало право приймати рішення про делегування повноваження з продажу нерухомого майна, що є виключним повноваженням загальних зборів, та встановлено рішення суду, яке набрало законної сили, то рішення правління не є волевиявленням юридичної особи - ПАТ «Харківський канатний завод».

З витягу протоколу засідання правління АТВТ «Харківський канатний завод» № 65 (т. 1, а.с. 99) вбачається, що на засіданні правління АТ «Харківський канатний завод» обговорювалось питання про наявні збитки товариства та з метою їх уникнення прийнято рішення правлінням товариства, як виконавчим органом, про продаж майна.

Згідно положень статуту АТВТ «Харківський канатний завод» до повноважень виконавчого органу - правління - не входило прийняття рішення щодо розпорядження майном. Згідно протоколу рішення про затвердження договору про відчуження майна було прийнято виконавчим органом без проведення загальних зборів товариства, що суперечило статуту та законодавству.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про господарські товариства» у редакції, що діяла на час відчуження майна, вищим органом акціонерного товариства є загальні збори товариства.

Пунктом «д» ч. 5 та ч. 6 ст. 41 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що до компетенції загальних зборів належить затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів), визначення порядку покриття збитків. Повноваження, передбачені пунктами "б", "д", "е", "ї", належать до виключної компетенції загальних зборів акціонерів і неможуть бути передані іншим органам товариства.

Відповідно до п. 7.1 статуту АТВТ «Харківський канатний завод» вищим органом управління товариства є загальні збори акціонерів, які уповноважені приймати рішення по будь-яким питанням діяльності товариства. До виключної компетенції загальних зборів відноситься, зокрема, затвердження річних результатів фінансово-господарської діяльності товариства, включаючи його дочірні підприємства. Затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати дивідендів, визначення порядку покриття збитків.

Пунктом 7.2 встановлено порядок проведення зборів акціонерів товариства, відповідно до абзацу 3 якого позачергові збори акціонерів скликаються у випадку неплатоспроможності товариства, а також при внесені змін до правовстановлюючих документів та в інших випадках, якщо цього потребують інтереси товариства. Пунктом 7.7 встановлено, що загальними зборами приймається рішення більшістю голосів.

Пунктом 7.9 статуту визначено, що виконавчим органом товариства є правління. Президент - генеральний директор виконує обов'язки голови правління та керує роботою правління. До повноважень правління відноситься вирішення всіх питань діяльності товариства, якщо вони не віднесені до виключної компетенції зборів акціонерів. Загальні збори можуть прийняти рішення про передачу своїх повноважень правлінню. Правління підзвітне загальним зборам акціонерів та організовує роботу по його рішенням - п. 7.10.

Статтею 20 Закону України «Про власність», що діяв на час відчуження майна, передбачено, що суб'єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об'єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об'єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами.

Здійснення права колективної власності визначено ст. 30 Закону України «Про власність», відповідно до якої колективний власник самостійно володіє, користується і розпоряджається об'єктами власності, які йому належать. Право колективної власності здійснюють вищі органи управління власника (загальні збори, конференції, з'їзди тощо). Окремі функції по господарському управлінню колективним майном може бути покладено вищими органами управління власника на створювані ними органи.

Пунктом 7.13 статуту визначено, що президент виконує представницькі та контролюючі функції, крім того розпоряджається майном в межах компетенції, тобто встановлені обмеження у вирішенні цього питання.

Згідно положень статуту товариства до повноважень виконавчого органу - правління товариства не входить прийняття рішення щодо розпорядження майном. Згідно протоколу рішення про затвердження договору про відчуження майна було прийнято виконавчим органом без проведення загальних зборів товариства, що суперечило статуту та законодавству.

Як встановлено преюдиційними судовими рішеннями господарських судів, до повноважень виконавчих органів товариства не входило делегування повноважень на відчуження майна та після їх укладання товариство не схвалювало укладений договір.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірне майно, що належало товариству на праві власності, вибуло з володіння товариства не з його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, добросовісне придбання згідно зі статті 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням є повернення майна із чужого незаконного володіння (віндикація).

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені і можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Пунктом 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (ст. ст. 387, 388 ЦК України.). Якщо в такій ситуації пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України.

Пунктом 26 наведеної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам роз'яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, врахував, що договір купівлі-продажу від 24 лютого 1999 року визнаний судом недійсним за позовом АТВТ «Харківський канатний завод» після зміни керівництва заводу. Відповідно до вимог чинного законодавства та положень статуту товариства скликання загальних зборів товариства для прийняття рішення на відчуження майна не здійснювалось, оскільки саме в такий спосіб повинно здійснюватись волевиявлення власника - акціонерного товариства.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції, зазначене не врахував, не звернув уваги на те, що вищевказані обставини вказують на відсутність волі позивача на відчуження майна.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Харківський канатний завод» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року скасувати, рішення рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик