АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/7182/16 Головуючий у1-й інстанції - Плахотнюк К.Г.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Пікуль А.А., Шахової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова»(далі по тексту - ТОВ «Новобудова») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 13 147 грн. 56 коп., що утворилася за період з січня 2008 року по квітень 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, в якій остання зареєстрована та проживає. Згідно довідки форми №3, в зазначеній квартирі проживає також чоловік власника квартира - ОСОБА_2 та їх неповнолітні діти. Позивач зазначав, що з 2004 року будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі та обслуговуванні ТОВ «Новобудова». В 2005 році позивачем укладено з ОСОБА_4 договори про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території та про проведення розрахунків за водопостачання та водовідведення за показниками квартирних приладів обліку споживання холодної і гарячої води. Згідно умов указаних договорів, ТОВ «Новобудова» зобов'язане забезпечувати надання відповідних послуг, а споживачі несуть обов'язок з оплати наданих їм послуг. Вважаючи, що послуги надавалися в повному об'ємі, а за відповідачами утворилася заборгованість з їх оплати, ТОВ «Новобудова» звернулося до суду з даним позовом.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року закрито провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з січня 2008 року по липень 2009 року включно, у зв'язку з недотриманням позивачем процедури попереднього звернення із відповідними вимогами до суду за правилами наказного провадження.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг в розмірі 6 589 грн. 84 коп., а також судові витрати.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить указане рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову в зазначеній частині відмовити. Посилається на те, що позивачем не в повній мірі дотримано положення ч. 3 ст. 118 ЦПК України, а також пропущено строк позовної давності. Крім того, скаржник зазначає, що суд, виконуючи розрахунок заборгованості, не повністю врахував сплачені відповідачами платежі.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., пояснення осіб, що з'явились до суду, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, власником квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності /а.с. 6/.

Згідно довідки форми №3, за указаною адресою, окрім власника, проживає її чоловік - ОСОБА_2 та їх неповнолітні діти /а.с. 7/.

Відповідно до рішення правління АТХК «Київміськбуд» від 15 липня 2004 року №164, будинок АДРЕСА_1 передано на баланс, обслуговування і експлуатацію ТВО «Новобудова» /а.с. 4-5/.

В 2005 році позивачем укладено з ОСОБА_4 договори про участь у витратах на утримання будинку і прибудинкової території та про проведення розрахунків за водопостачання та водовідведення за показниками квартирних приладів обліку споживання холодної і гарячої води. /а.с. 10, 12/

Згідно умов указаних договорів, ТОВ «Новобудова» зобов'язане забезпечувати надання відповідних послуг, а споживачі несуть обов'язок з їх оплати.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності факту неналежного виконання відповідачами договірних умов в частині внесення оплати за спожиті комунальні послуги.

Колегія суддів з таким висновком погоджується частково.

Так, відповідно до ст. 322 ЦК України , власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з ч. 1 ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

За змістом положень ч.ч. 1, 3 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

Згідно ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

За змістом ст. 160 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

На підтвердження заявленого позивачем розміру заборгованості останнім надано суду розрахунок з зазначенням тарифів на кожен вид послуг, які відповідають тарифам, що у встановленому законом порядку визначалися розпорядженнями Київської міської державної адміністрації /а.с. 67-68, 72-77/.

Відповідачами не заперечується факт надання ТОВ «Новобудова» їм відповідних послуг, а також не оспорюється якість і об'єм наданих послуг.

Між тим, скаржник заперечує проти нарахованої суми заборгованості та зазначає, що судом не враховано всі платежі, які сплачувалися відповідачами за житлово-комунальні послуги.

В суді апеляційної інстанції сторонами надано суду акт звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Новобудова» та ОСОБА_2 відносно заборгованості власників квартири АДРЕСА_1 з оплати житлово-комунальних послуг за період з серпня 2009 року по квітень 2014 року.

Згідно указаного акту, сторони погодили, що загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем за спірний період становить 2117 грн. 53 коп.

За змістом ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем частково визнано вимоги апеляційної скарги, а сторони дійшли згоди щодо суми заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваного рішення шляхом зменшення суми стягнутої з відповідачів на користь позивача заборгованості з 6 589 грн. 84 коп. до 2117 грн. 53 коп.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині недотримання позивачем процедури попереднього звернення з даними позовними вимогами до суду за правилами наказного провадження, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно ч. 3 ст. 118 ЦПК України, позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Як вбачається з матеріалів справи,30 вересня 2011 року ТОВ «Новобудова» зверталося з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 6 755,95 грн. за період з серпня 2009 року по вересень 2011 року. Між тим, виданий відповідно до указаної заяви судовий наказ було скасовано 02 грудня 2011 року за заявою боржника, яким оспорювався розмір стягнутої заборгованості /а.с.17-18/.

12грудня 2013 року ТОВ «Новобудова» повторно звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_4.При цьому, сума заборгованості(11 539 грн. 46 коп.) була зазначена станом на грудень 2013 року. Виданий судовий наказ 28 лютого 2014 рокутакож був скасований за заявою боржника, яким було заявлено про наявність спору про право /а.с. 86/.

Таким чином, ТОВ «Новобудова» дотримано порядок звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, що встановлений ч. 3 ст. 118 ЦПК України.

Крім того, із системного аналізу ст. 95-96 ЦПК України вбачається, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, який видається на підставі розгляду безспірних вимог. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судові накази двічі були скасовані за заявою відповідача, яка не визнавала розміру заборгованості та заявляла про наявність спору про право, а тому ТОВ «Новобудова» не мало необхідності для повторного(третього) звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період, починаючи з грудня 2013 року, а скористалося своїм процесуальним правом на звернення до суду в порядку позовного провадження. Колегія суддів не вбачає процесуальних порушень в частині збільшення заявленого розміру заборгованості шляхом уточнення(збільшення) позовних вимог за правилами ст. 31 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення позивачем строку позовної давності, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо дотримання указаного строку, виходячи з наступного.

Згідно до положень ст.ст. 256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в даному випадку позовна давність перервалася у вересні 2011 року та у грудні 2013 року, у зв'язку з поданням ТОВ «Новобудова» заяв до суду про видачу судового наказу.

Незважаючи на термін «позов», вжитий в ст. 264 ЦК України, колегія суддів вважає за можливе зазначити, що позов про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних платежів за правилами ч. 3 ст. 118 ЦПК України не може бути пред'явлено без попереднього звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, а тому подання відповідної заяви також свідчить про переривання строку позовної давності.

Аналогічну правову позицію, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися усіма судами загальної юрисдикції, висловив Верховний Суд України у постанові від 21 січня 2015 року по справі №6-214цс14, зазначивши, що, ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення необхідно змінити шляхом зменшення суми стягнутої з відповідачів на користь позивача заборгованості з 6 589 грн. 84 коп. до 2 117 грн. 53 коп.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року, зменшивши суму заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, що підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова», з 6 589 грн. 84 коп. до 2117 грн. 53 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: