У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Дем'яносова М.В., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, яка представляє свої інтереси та інтереси малолітніх: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Служба у справах дітей Свалявської районної державної адміністрації, про виселення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 17 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № MKSWG100000044, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 27 825 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 15 липня 2022 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 червня 2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2013 року виселено ОСОБА_6 з вказаної квартири. Оскільки у спірній квартирі проживають відповідачка з дітьми, які добровільно не виселяються, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 14 квітня 2016 року рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 листопада 2015 року доповнено абзацом: «Зупинити виконання рішення в частині виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині доповнення.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено,що 17 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № MKSWG100000044, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 27 825 доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 15 липня 2022 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_6 передав в іпотеку банку майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 червня 2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2013 року виселено ОСОБА_6 з вказаної квартири.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Враховуючи вимоги вказаного Закону, судом апеляційної інстанції зроблено правильний висновок, що його дія поширюється і на правовідносини сторін, у зв'язку з чим не підлягає виконанню рішення в частині виселення на час дії цього Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Дем'яносов М.В. Маляренко А.В.