У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням квартири та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом, у якому зазначали, що ОСОБА_6 належить Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Інша частина вказаної квартири, по 1/6 частки кожному, належить дочці ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - та відповідачам.

Оскільки відповідачі протягом тривалого часу чинять перешкоди у користуванні квартирою, а саме: не впускають у квартиру, змінили замок вхідних дверей, просили зобов'язати ОСОБА_8, ОСОБА_9 не чинити їм перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселити позивачів у квартиру.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2015 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_8, ОСОБА_9 не чинити перешкод ОСОБА_6, ОСОБА_7 у користуванні житловою квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання ключів до вхідних дверей та у подальшому забезпечити вільний і безперешкодний доступ до житла. Вселено ОСОБА_6, ОСОБА_7 у житлову квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2015 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга має бути задоволена з огляду на наступне.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним той факт, що право позивачів на користування належною їм на праві власності квартирою є порушеним відповідачами, що підтверджено належними доказами у справі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції керувався тим, що позивачами не надано належних і допустимих доказів порушення відповідачами їх прав користування квартирою, а саме зміни відповідачами замків від вхідних дверей квартири, перешкоджання доступу у квартиру.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами встановлено, що позивачі та відповідачі є співвласниками однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 22,5 кв. м, а саме: неповнолітній ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_9 належить на праві власності по 1/6 частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 січня 2015 року державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Львівської області, після смерті їхньої, відповідно, матері та доньки, ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5, 6, 20, 57−60).

ОСОБА_6, який є колишнім чоловіком ОСОБА_10, шлюб з яким було розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 06 березня 2007 року, належить на праві власності 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 червня 2012 року, яким вказану квартиру визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_10, та визнано право власності кожного з них на 1/2 частини квартири (а. с. 7, 21, 24, 62−65).

ОСОБА_6 зареєстрований та проживає у квартирі своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 4).

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2012 року місце проживання неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено разом з батьком ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 93−96).

30 липня 2012 року секретарем Вереміївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області посвідчено та зареєстровано заповіти ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які вони склали на належні їм частки у спірній квартирі на користь їхньої онуки ОСОБА_7 (а. с. 76, 77).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Звертаючись до суду, позивачі обґрунтовували свої вимоги тим, що у спірній квартирі проживають сторонні люди, на їх думку, - орендарі, які користуються майном позивачів без їх дозволу. Після уточнення позовних вимог просили зобов'язати відповідачів не чинити їм перешкоди у користуванні квартирою, шляхом надання відповідних ключів до вхідних дверей та у подальшому забезпечити вільний і безперешкодний доступ до житла. Також просили вселити їх у спірне житлове приміщення (а. с. 86).

Відповідно до ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

На запит Червоноградського міського суду Львівської області від 09 липня 2015 року Виконавчий комітет Червоноградської міської ради Львівської області надав відповідь від 03 серпня 2015 року № 3635/03, якою повідомлено, що працівники ЖЕД № 4 неодноразово виходили за адресою: квартира АДРЕСА_1 з метою складення акта, у результаті чого встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 час від часу проживають тимчасові жильці (квартиранти). Опитувані сусіди жодної інформації про фактичне проживання ОСОБА_6 не надали (а. с. 113).

Відмовляючи у позові, апеляційний суд зосередився на тому, що ОСОБА_6 не було надано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачі не давали своєї згоди на проживання позивачів у квартирі та/або реєстрацію у ній в позасудовому порядку. Навпаки, відповідачі для збільшення обсягу прав своєї онуки ОСОБА_7 у 2012 році склали заповіти, якими заповіли належні їм на праві власності частки у квартирі на користь своєї онуки.

Разом з тим суд не врахував, що складення заповітів не свідчить про дотримання прав співвласників квартири, однією з яких є неповнолітня ОСОБА_7 Спосіб захисту порушеного права обирає позивач і в силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу саме у межах заявлених вимог, проте апеляційним судом зазначену норму закону не дотримано.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позбавлені можливості користуватися належним їм майном у зв'язку з тим, що у спірній квартирі без їх згоди проживають квартиронаймачі, а тому порушене право підлягає захисту в обраний позивачами спосіб.

Оскільки апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, то судове рішення апеляційного суду необхідно скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 339, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року скасувати, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 листопада 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак