Справа № 296/5121/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"12" вересня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Галіцької А.М. ,

позивача ОСОБА_1, представника Позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на малолітню дитину та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу ,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Позов обґрунтовано тим, що з вересня 2014 року сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, майже не спілкуються. Причиною цього є негідна поведінка відповідача відносно позивача та її родини, зокрема її батьків, у яких відповідач позичив доволі значну суму коштів і добровільно не повертає.

За час перебування у шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач також зазначила, що відповідач практично не займається вихованням дитини, приблизно один раз на місяць відвідує сина та бере його на прогулянку, однак син потребує значно більшої уваги і турботи через проблеми із здоровям. Також дитина відвідує спеціальну логопедичну групу у садочку, крім того дитина індивідуально займається з приватним логопедом, вартість занять яких складає приблизно 600 грн. на місяць. Також ОСОБА_5 ходить на заняття спортом айкідо. Позивач зазначила, що заняття з дитиною потребують значних для неї коштів, оскільки лише оплата «добровільних благодійних внесків» становить приблизно 250,00 грн. на місяць. Крім того дитина часто хворіє простудними захворюваннями, все лікування та реабілітація здійснюється лише ОСОБА_1, оскільки батько фактично усунувся від будь-яких обовязків відносно дитини. Тому позивач була змушена звернутись з позовом до суду.

14.07.2016 року ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 14.09.2010 року, актовий запис № 1498.

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що спільне життя з відповідачем за зустрічним позовом не склалось. Сімейні відносини між сторонами фактично припинені з весни 2016 року, спільне господарство не ведеться, шлюб носить формальний характер, подальше сумісне життя, збереження шлюбу та припинення є неможливим, оскільки суперечить інтересам позивача за зустрічним позовом, тому ОСОБА_3 просить суд задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб.

Позивач за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у позові, вимоги зустрічної позовної заяви визнала.

ОСОБА_3 та його представник вимоги за первісним позовом визнали частково. Не заперечували щодо стягнення аліментів, однак просили стягнути аліменти в сумі 500 грн. щомісячно. Вимоги за зустрічним позовом підтримали та просили задовольнити.

В запереченнях на позовну заяву про стягнення аліментів ОСОБА_3 також зазначив, що на даний час він обліковується в Житомирському міському центрі зайнятості, як особа, що потребує працевлаштування, з подальшим взяттям на облік як безробітного. Крім того на його утриманні знаходиться його непрацездатна матір, яка проживає разом з ним та потребує постійного стороннього догляду. Відповідач за первісним позовом також зазначив, що жодних розрахунків щодо визначення щомісячного розміру аліментів на дитину в сумі 3000 грн по відношенню до щомісячних потреб дитини та належних доказів на їх обґрунтування позивачем надано не було, тому просить стягнути аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебувають у шлюбі з 14.09.2010 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 1498, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ТП № 071533, виданим 14.09.2010 року (а.с. 26).

Сторони по справі мають малолітню дитину (сина) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 01.09.2011 року, актовий запис 2455 (а.с. 4).

Відповідно до довідки Бичівської сільської ради Любарського району Житомирської області № 203 від 19.04.2016 року до складу сімї ОСОБА_1 входять: син ОСОБА_5, мати-Цисарчук В.І., батько ОСОБА_6 (а.с. 5).

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст. 51 Конституцією України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статтей 18, 27 Конвенції про права дитини визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною третьою ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України аліменти у твердій грошовій сумі призначаються судом, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі.

Зі змісту копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, отже, рівною мірою зобовязані його утримувати.

З направлення на працевлаштування виданого Житомирським міським центром зайнятості вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку у центрі зайнятості, як особа, яка потребує працевлаштування (а.с.40).

Відповідно до довідки про склад сім'ї від 08.07.2016 року виданої ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» ОСОБА_3 проживає разом зі своєю матірю ОСОБА_7 (а.с. 34).

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина, суд виходить з того, що відповідач офіційно не працевлаштований, виплат в центрі зайнятості не отримує, оскільки це не підтверджується жодним доказом зібраним по справі.

Також, у позовній заяві позивач у зазначену суму аліментів включила витрати на лікування, зайняття спортом, зайняття з лікарем-логопедом, що фактично є додатковими витратами на утримання дитини, однак вимога про їх стягнення позивачем заявлена не була.

Суд також зазначає, що «добровільні благодійні внески» не є обовязковими та надаються благодійниками на добровільній основі, тому включати вказані витрати до витрат на утримання дитини чи аліментів нема підстав.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дитину до шести років становить 1228 грн. враховуючи наявність двох батьків, на кожного припадають витрати на утримання дитини в розмірі 614 грн.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 614 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Що стосується зустрічної позовної заяви слід зазначити наступне.

Як вказувалось вище, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2010 року. однак, на час розгляду справи сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, не проживають разом. За час окремого проживання подружжю не вдалося відновити сімейні стосунки. На примирення сторони не згідні.

Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача за зустрічним позовом наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, сімя розпалася остаточно і її збереження є неможливим, так як суперечить інтересам позивача за зустрічним позовом.

Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей.

Отже, встановлення даних обставин, є підставою для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Щодо стягнення судового збору та витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, за подання вимоги про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки зустрічна позовна заява про розірвання шлюбу задоволена повністю судовий збір за подання вказано позову підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З додатку № 2 до договору № 1/13-07/16 від 13.07.2016 року вбачається, що витрати позивача за зустрічним позовом на консультацію в сфері сімейних правовідносин щодо аліментних зобовязань та складання заперечення на позовну заяву склали 1500 грн. Оскільки позовна вимога щодо стягнення аліментів задоволена частково, тому суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_1 750 грн. витрат на правову допомогу відповідно до Додатку № 2.

З додатку № 1 до договору № 1/13-07/16 від 13.07.2016 року вбачається, що витрати позивача за зустрічним позовом на консультацію в сфері сімейних правовідносин з питань розірвання шлюбу (290грн. за пів години), складання зустрічної позовної заяви про розірвання шлюбу (580грн. з одну годину) та представництво інтересів у суді (1250грн. за одне судове засідання), всього з урахуванням знижки 2000 грн.

Проте, з журналів судових засідань вбачається, що адвокат затратила 89 хвилин на представництво інтересів ОСОБА_3 безпосередньо в суді, тому, із врахуванням положень п. 48 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у 1450грн. та норми оплати встановленої Законом, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_3 1730 грн. витрат на правову допомогу відповідно до додатку № 1, що в загальній сумі складає 2480 грн. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на малолітню дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 614 грн. щомісячно, починаючи з 09.06.2016р. і до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в дохід Державного бюджету України 551,20 грн. судового збору.

В задоволенні решти первісного позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_6) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 14.09.2010 року у відділ реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції , актовий запис №1498.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 551,20 грн. витрат зі сплати судового збору та 2480 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Суддя О. Й. Адамович