Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору від 01 грудня 2010 року № DOC0CC9FKS0003 ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 35 тис. грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір. На порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 18 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 122 185 грн 67 коп., із яких: 5 724 грн 62 коп - заборгованість за кредитом; 116 461 грн 05 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 11 січня 2013 року задоволено позов банку та з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість у сумі 27 386 грн 22 коп. На підставі зазначеного позивач просив стягнути з відповідача на свою користь різницю заборгованості у розмірі 94 799 грн 45 коп, а також штрафи відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 4 739 грн 97 коп. - штраф (процентна складова), а всього - 100 039 грн 42 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 724 грн 62 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_4 від 02 листопада 2015 року відкрито касаційне провадження у справі, яку витребувано із суду першої інстанції.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року № 130/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_4, у результаті чого 21 липня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Задовольняючи частково указаний позов і стягуючи із відповідача на користь позивача 5 724 грн 62 коп. кредитної заборгованості, яка утворилася станом на 18 січня 2015 року, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки, як установив суд, впродовж дії кредитного договору відповідач порушив взяті за кредитним договором зобов'язання щодо своєчасної сплати суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами.

При цьому суд виходив із того, що у справі відсутня заява відповідача, якою він інформує банк про припинення дії договору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог банку про стягнення суми штрафів та пені, суд виходив із того, що відповідач зареєстрований у м. Сніжне Донецької області, а згідно зі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Однак із висновками суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог обґрунтовано не погодився апеляційний суд з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК Українипорушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК Українивизначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом установлено, що 01 грудня 2010 року між сторонами у справі укладено кредитний договір № DOC0CC9FKS0003, за яким ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 35 тис. грн зі строком повернення до 15 серпня 2015 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних строком до 30 листопада 2013 року.

Пунктами 2.4.5.1, 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг визначено підстави стягнення пені та штрафів у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову.

Заочним рішенням Сніжнянського міського суду Донецької області від 11 січня 2013 року задоволено частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та на його користь із ОСОБА_3 стягнуто заборгованість, яка станом на 21 листопада 2012 року становила 27 386 грн 22 коп., із яких: 21 771 грн 28 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 14 грн 08 коп. - заборгованість за процентами; 5 600 грн - заборгованість із комісії.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 30 квітня 2013 року скасовано заочне рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 11 січня 2013 року в частині відмови у стягненні пені та в цій частині ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пені в розмірі 22 317 грн 33 коп.

Таким чином, апеляційний суд правильно вважав, що з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було достроково стягнуто у повному обсязі заборгованість за кредитом, у зв'язку із чим припинилися правовідносини щодо сплати чергових платежів за тілом кредиту.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами у справі після ухвалення судом зазначеного вище рішення виникло грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів у повному обсязі та нарахованих на цей час процентів, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України, однак таких вимог позивачем не заявлено.

За таких обставин та з підстав, передбачених зазначеними нормами матеріального та процесуального права, правильним є висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні указаного позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Оскільки рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову обґрунтовано скасовано апеляційним судом, тому відсутні підстави залишати без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К.Парінова

О.М.Ситнік

О.В.Ступак