пр № 2-з/464/23/16
УХВАЛА

22.04.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючого Мички Б.Р.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Андрол», про стягнення заборгованості за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Сервус», про визнання недійсним договору позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить: стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь загальну суму заборгованості за договором позики від 31 грудня 2010 року в розмірі 42116865,07грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом, який прийнятий до спільного розгляду з первісним, в якому просить визнати недійсним договір позики укладений між ОСОБА_2 та нею ОСОБА_4 10 червня 2009 року з урахуванням змін, внесених договорами від 21 червня 2009 року та 31 грудня 2010 року.

22 квітня 2016 року від представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшла письмова заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності, в межах загальної суми заборгованості ОСОБА_3, а саме: 42116865грн. В обґрунтування заяви посилається на те, що, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 03 грудня 2014 року накладено арешт на будівлю виробничого корпусу №28, загальною площею 4103 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73. Станом на час постановлення ухвали таке майно належало ОСОБА_3 на праві власності. Зазначає, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 13.04.2016 року, приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_6 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №29229709 від 13.04.2016р. щодо передачі у приватну власність ОСОБА_7 будівлі виробничого корпусу №28, загальною площею 4103 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73. Реєстрацію права власності було здійснено на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 16 липня 2015 року, яким визнано недійсним договір дарування будівлі виробничого корпусу №28, загальною площею 4103 кв.м, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 73, укладений 30 грудня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №7969. Стверджую, що зважаючи на викладені обставини, існують підстави вважати, що відповідач ОСОБА_3 в подальшому може розпоряджатися іншим рухомим та нерухомим майном, яке належить їй на праві власності, з метою неправомірного уникнення звернення стягнення на це майно за рішенням суду, що ставить під загрозу належне виконання рішення суду у цій справі та впливає на права позивача.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши заявлене клопотання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява представника позивача підставна та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь в справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З ст.152 ЦПК України вбачається, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову №9 від 22.12.2006р., розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогах.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи обставини справи, предмет та ціну спору, суд приходить до переконання, що накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_3 на праві власності, в межах загальної суми заборгованості ОСОБА_3 в розмірі 42116865грн., є співмірним із заявленими вимогами, а тому подана заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.152, 153, 208, 210 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволити.

Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_3, 08.12.1967р.н., зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН, на праві власності, в межах загальної суми заборгованості ОСОБА_3, а саме: 42116865грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Оригінал виготовлено в одному екземплярі і зберігається у справі №464/11778/15-ц