Справа № 730/68/16-ц Провадження № 22-ц/795/805/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Затєєва С. Д. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Острянського В.І., Шитченко Н.В.,
при секретарі:Зіньковець О.О., Шапко В.М.,
за участю:позивача ОСОБА_6, представника відповідачів Євдокімової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації, Комунального закладу «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, стягнення незаконно утриманої частини заробітної плати, стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди

та за зустрічним позовом Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_6 про зміну формулювання підстав звільнення,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації просить скасувати рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6, а зустрічний позов Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації задовольнити і стягнути з ОСОБА_6 на користь Управління судові витрати.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з Комунального закладу «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_6 вихідну допомогу в розмірі 13532,61 грн з вирахуванням з даної суми податків та інших платежів, середній заробіток за час затримки розрахунку 10525,20 грн. з вирахуванням з даної суми податків та інших платежів та 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Зобов'язано Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації, Комунальний заклад «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради внести зміни відповідно до наказу №147-к від 28 грудня 2015 року та наказу №85 від 28 грудня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_6.», доповнивши їх словами після слів: ч.3 ст.38 КЗпП України «в зв'язку з невиконанням законодавства про працю».У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. Зустрічний позов Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації залишено без задоволення. Стягнуто з Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації та Комунального закладу «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування судового збору по 511 грн. 20 коп.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Так, в матеріалах справи маються докази щодо офіційного повідомлення ОСОБА_6 щодо невизнання Управлінням та Закладом порушень трудового законодавства. Вказане підтверджено зокрема листами № 01-35/6 та № 01-14/598, а також Актом перевірки № 25-09-015/00.

Щодо порушення судом норм матеріального права, то висновки суду, на думку апелянта, не відповідають вимогам ст.38 КЗпП України. Судом не вірно тлумачено положення ч.3 ст.235 та неправильно застосовані статті 116, 117 КЗпП України.Також при прийнятті рішення щодо порушення законодавства про працю по відношенню до ОСОБА_6, судом не дотримано вимоги ст.233 КЗпП України.

В судовому засіданні представник апелянта та Комунального закладу «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Позивач послалась на безпідставність апеляційної скарги, просила в її задоволенні відмовити, надавши усні та письмові заперечення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що порушення законодавства про працю по відношенню до ОСОБА_6 в певній частині мали місце, а зустрічний позов є безґрунтовним.

Такі висновки відповідають матеріалам справи та повністю ґрунтуються на вимогах законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 перебувала в трудових відносинах з 1988 року з Борзнянською школою-інтернат Чернігівської області, яка в 2013 році була реорганізована в Комунальний заклад «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради. З 2001 року працювала на посаді вчителя математики вищезазначеного навчального закладу.

Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України - працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Вважаючи, що з боку відповідачів мало місце неодноразове порушення законодавства про працю, що безпосередньо зачіпає її права, 28 грудня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації із заявою про розірвання трудового договору відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, в якій вказала всі ті порушення з боку КЗ «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради , які, на її думку мали місце і які є підставою для розірвання трудового договору саме за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Позивач просила звільнити її з 28 грудня 2015 року, провести з нею повний розрахунок у день звільнення, у тому числі виплатити вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України (а.с.8 т.1). Дирекція КЗ «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради цього ж дня звернулася з відповідним листом до Управління освіти і науки Чернігівської ОДА, в якому також просили звільнити із займаної посади ОСОБА_6, вчителя математики, з 28 грудня 2015 року за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.100 том 1).

Наказом Управління освіти і науки Чернігівської облдержадміністрації №147-к від 28 грудня 2015 року ОСОБА_6 звільнена з посади вчителя математики комунального закладу «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради з 28 грудня 2015 року за власним бажанням, ч.3 ст.38 КЗпП України. Директору КЗ «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради дана вказівка здійснити відповідне звільнення ОСОБА_6 згідно з вимогами чинного трудового законодавства (а.с.101 том 1). На виконання наказу №147-к від 28 грудня 2015 року ОСОБА_6 звільнена наказом директора КЗ «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради від 28.12.2015 №85 за власним бажанням, ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.102, том 1).

Як зазначено вище, ОСОБА_6 просила в заяві про розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України - невиконання законодавства про працю. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачі під час видачі 28.12.2015 наказів про розірвання трудового договору з ОСОБА_6 висловлювали будь-які заперечення проти звільнення останньої саме за ч.3 ст.38 КЗпП України, що спростовує доводи апелянта з цього приводу. Листи - відповіді № 01-35/6 та № 01-14/598 та акт перевірки № 25-09-015/0033, на які посилається апелянт, датовані 08.01.2016 (а.с.16 том 1. а.с. 13 том 2), 19.02.2016 (а.с. 15 том 2) та 11.02.2016 (а.с.204 том 2). Вказані листи були відповідями на звернення позивача до відповідачів від 30.12.2015 та 16.02.2016 з приводу внесення змін до наказу та виплати вихідної допомоги.

З огляду на те, що відповідачі при видачі наказів № 12 та №85 від 28.12.2015 (а.с.12, 13 том 1) погодилися із звільненням ОСОБА_6 за ч.3 ст.38 КЗпП України, їх заперечення з приводу звільнення, які вони висловлювали в подальшому, правового значення не мають.

Відповідно до п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року (з подальшими змінами та доповненнями), записи про причини звільнення в трудовій книжці повинні проводитися у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника з причин, за яких законодавство пов'язує надання певних пільг і переваг, запис про звільнення вноситься до трудової книжки із зазначенням цих причин.

Оскільки Управління освіти і науки Чернігівської облдержадміністрації звільнило ОСОБА_6 за власним бажанням, за ч.3 ст.38 КЗпП України, без зазначення причини та без чіткого дотримання визначеного КЗпП України формулювання звільнення, висновок суду першої інстанції, що запис в трудовій книжці ОСОБА_6 про причини її звільнення повинен бути вчинений із зазначенням цих причин, а саме «звільнена за власним бажанням, ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням вимог законодавства про працю», є законним, обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам трудового законодавства.

Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача 28.12.2015 відбулося з підстав визначених ч.3 ст.38 КЗпП України, є обґрунтованими висновки суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення вихідної допомоги. Судом встановлено, що вихідна допомога, яка передбачена ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору, позивачу до цього часу не виплачена. З огляду на це, підлягає стягненню як вихідна допомога, так і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Розрахунок стягнутих судом сум відповідач не оспорює. Останнім в апеляційній скарзі висловлювалася незгода з самим фактом стягнення, однак не наведено ґрунтовних доводів щодо невірного застосування судом ст. 44, 116,117 КЗпП України.

Такий висновок суду повністю узгоджується із матеріалами справи.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України, апеляційний суд приходить до висновку, що порушення законних прав позивача з вини відповідача внаслідок порушення законодавства про працю по відношенню до ОСОБА_6 знайшло своє підтвердження, а тому з врахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, ступені вини відповідача та обставин справи, а також виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, апеляційний суд вважає, що розмір морального відшкодування позивачу судом першої інстанції визначено вірно.

Висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_6 про зміну формулювання підстав звільнення є вірними. За змістом ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Доказів на підтвердження порушення будь-яких прав позивача за зустрічним позовом відповідачем ОСОБА_6 суду не надано. Як вказувалося вище, наказ про звільнення ОСОБА_6 видавало само Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації і під час видачі наказу саме воно вирішувало погоджуватися або ні з доводами працівника який поставив питання про звільнення. Посилання апелянта на правову позицію ВСУ, що висловлена 31.10.2012 у справі 6-120цс12, ґрунтуються на хибному розумінні апелянтом й тлумаченні правових норм, що регламентують спірні правовідносини.

Не можуть бути взяті до уваги твердження апелянта щодо пропуску ОСОБА_6 строку звернення до суду. Позивач звернулася з позовною заявою 25.01.2016, тобто в межах строків, що передбачені ст. 233 КЗпП України.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління освіти і науки Чернігівської обласної державної адміністрації відхилити.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: