у х в а л а

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

Остапчука Д. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко Марина Олександрівна, про визнання договору дарування Ѕ частини квартири недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що 01 листопада 2013 року її батько ОСОБА_7 на підставі нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М. О. договору дарування подарував своїй дружині ОСОБА_4 Ѕ частини належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. Вважає, що зазначений договір дарування є недійсним, оскільки її батько з 2009 року хворів на психічне захворювання - хворобу Альцгеймера, тому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, за відсутності належних доказів фізичних вад зору, за наявності яких ОСОБА_7 не міг особисто підписати договір, нотаріус незаконно посвідчив договір, який від імені дарувальника було підписано сторонньою особою.

Посилаючись на вказані обставини та на приписи ст. ст. 203, 225 ЦК України, просила визнати вказаний договір недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивач у суді не довела обставин, на які посилалася на обґрунтування своїх вимог. Оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства і підстави для визнання його недійсним, передбачені ст. ст. 203, 225 ЦК України, відсутні.

Судами встановлено, що 01 листопада 2013 року батько позивача ОСОБА_7 уклав договір дарування Ѕ частини належної йому на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 своїй дружині ОСОБА_4 Згідно із посвідчувальним написом нотаріуса у зв'язку із слабим зором та похилим віком ОСОБА_7 за його дорученням та в присутності нотаріуса вказаний договір підписано не дарувальником, а іншою особою - ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилалась на те, що її батько ОСОБА_7 з 2009 року хворів на психічне захворювання - хворобу Альцгеймера, тому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, за відсутності належних доказів фізичних вад зору, за наявності яких ОСОБА_7 не міг особисто підписати договір, нотаріус незаконно посвідчив договір, підписаний не дарувальником, а іншою особою - ОСОБА_8

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 4 ст. 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Аналогічні приписи містяться у пунктах 5, 6 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову у зв'язку із недоведеністю позивачем того факту, що дарувальник не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними у зв'язку із психічним захворюванням - хворобою Альцгеймера, суди послалися на акт посмертної амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 347, згідно з яким під час укладання оспорюваного договору дарування за своїм психічним станом ОСОБА_7 міг розуміти та усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Разом із тим суди виходили із правомірності дій нотаріуса під час посвідчення вказаного договору.

Такі висновки судів ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставин справи з огляду на наступне.

Доводи касаційної скарги про відсутність будь-яких доказів того, що фізичні вади зору, які мав ОСОБА_7, обмежували його здатність вчинити власноручний підпис на договорі - безпідставні, оскільки зі змісту оспорюваного договору вбачається, що нотаріус, посвідчуючи договір, підписаний не дарувальником, а іншою особою - ОСОБА_8, діяв на підставі закону та особистого прохання ОСОБА_7 Крім того, законодавець не передбачає обов'язковості документального підтвердження наявності фізичних вад у особи під час посвідчення правочинів.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, а доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович

В. О. Савченко