Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Союз» до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Альтком «Бетон-Строй» про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Союз» (далі - ПАТ «КБ «Союз») звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило суд стягнути із відповідачів у солідарному порядку кредитну заборгованість, посилаючись на те, що 24 грудня 2013 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Альтком «Бетон-Строй» (далі - ТОВ «Альтком «Бетон-Строй») було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останнє отримало кредит у розмірі 2 520 000 доларів США та зобов'язалося сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 12 % річних у порядку та строки, визначені у кредитному договорі, термін повернення кредиту до 02 жовтня 2014 року. Вказані кредитні зобов'язання були забезпечені договором поруки, укладеним між банком та ОСОБА_3 ТОВ «Альтком «Бетон-Строй» своїх кредитних зобов'язань перед банком належним чином не виконало, в зв'язку з чим станом на 25 березня 2015 року виникла заборгованість, яка ставить 2 668 547,94 доларів США.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року, задоволено позовні вимоги ПАТ «КБ «Союз». Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ТОВ «Альтком «Бетон-Строй» на користь ПАТ «КБ «Союз» кредитну заборгованість у розмірі 2 668 547,94 доларів США, яка складається із суми неповернутого кредиту у розмірі 2 520 000 доларів США та суми нарахованих процентів за користування кредитом за період з 01 березня 2014 року по 25 грудня 2014 року у розмірі148 547,94 доларів США. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «КБ «Союз» залишити без задоволення, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах касаційної скарги.

За вимогами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Однак вказані вимоги ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом дотримані не були.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судами встановлено, що 24 грудня 2013 року між ПАТ «КБ «Союз» та ТОВ «Альтком «Бетон-Строй» укладено кредитний договір та додатковий договір № 1, відповідно до умов яких останнім отримано кредит (транш) у розмірі 2 520 000 доларів США на поповнення обігових коштів та інші господарські потреби, пов'язані із веденням статутної діяльності, на строк до 02 жовтня 2014 року, процентна ставка за цим договором встановлювалась в розмірі 12 % річних.

Згідно меморіального ордеру № 1 від 24 грудня 2013 року ТОВ «Альтком «Бетон-Строй» отримано кредит у розмірі 2 520 000 доларів США від ПАТ «КБ «Союз».

Відповідно до посвідченого нотаріально договору поруки від 04 грудня 2013 року, який було укладено між ПАТ «КБ «Союз» та ОСОБА_3, останній зобов'язався солідарно з ТОВ «Альтком «Бетон-Строй» відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 24 грудня 2013 року, укладеним між банком та позичальником, а також за всіма додатковими угодами (додатковими договорами) до кредитного договору, що укладені та/або будуть укладені в майбутньому. Разом з цим, ОСОБА_3 ознайомлений з умовами кредитного договору щодо суми кредиту - 2 520 000 доларів США, процентної ставки за договором - 12 %, строку погашення кредиту - 02 жовтня 2014 року, при цьому договір поруки укладений за згодою дружини поручителя - ОСОБА_4

Відповідно до п. 2.1 договору поруки від 04 грудня 2013 року, у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань за платежами, що передбачені

кредитним договором, поручитель на підставі письмового повідомлення позичальника або банку не пізніше п'яти робочих днів після отримання такого письмового повідомлення, погашає за рахунок власних коштів на рахунок банку в повному обсязі заборгованість за позичальника за кредитним договором.

Згідно з п. 2.10.3 кредитного договору від 24 грудня 2013 року у разі несвоєчасного повернення кредитів, позичальник зобов'язується протягом всього терміну до повного повернення кредитів сплачувати банку проценти в розмірі та порядку, встановленим цим договором, якщо інше не передбачено умовами цього договору.

Останнє погашення заборгованості за кредитом було здійснено позичальником 24 лютого 2015 року, що підтверджується випискою з особового рахунку з 03 жовтня 2014 року по 25 березня 2015 року.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором станом на 25 березня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 2 668 547,94 доларів США, з яких: 2 520 000 доларів США - сума неповернутого кредиту, 148 547,94 доларів США - сума нарахованих процентів за користування кредитом за період з 01 березня 2014 року по 25 грудня 2014 року (том 1 а. с. 29-33).

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, виходив із того, що оскільки ТОВ «Альтком «Бетон-Строй» отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання зі сплати процентів за користування грошима не виконує, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, і поручитель повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення кредитором взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених банком позовних вимог.

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за чч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року за № 6-1593цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ураховуючи викладене, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині вирішення позовних вимог ПАТ «КБ «Союз» до ТОВ «Альтком «Бетон-Строй» про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити з підстав, визначених ст. 205 ЦПК України, а ПАТ «КБ «Союз», відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України, необхідно повідомити, що розгляд його позовних вимог до ТОВ «Альтком «Бетон-Строй» віднесено до юрисдикції господарських судів.

Разом з цим, ч. 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і будь-кого з них окремо.

Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Відповідно до п. 2.2 договору поруки від 04 грудня 2013 року відповідальність поручителя настає з дня, наступного за днем, який визначений в кредитному договорі як гранична дата виконання грошових зобов'язань (дата платежу) позичальником.

З пункту 6.1. договору поруки вбачається, що порука припиняється за цим договором з припиненням зобов'язання.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до ст. 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Згідно п. 1.2 кредитного договору заборгованість за кредитами, наданим за цим договором має бути погашена в строки, вказані у відповідних додаткових договорах, але не пізніше 02 жовтня 2014 року.

Згідно з п. 3 додаткового договору № 1 до кредитного договору позичальник зобов'язується повернути кредит не пізніше 02 жовтня 2014 року.

Крім того, нарахування та сплата процентів, іншої винагороди банку здійснюється на умовах, передбачених кредитним договором та додатковими договорами до кредитного договору.

За таких обставин, у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення основної суми кредиту у розмірі 2 520 000 доларів США, починаючи з 03 жовтня 2014 року протягом наступних шести місяців - до 02 квітня 2015 року, при цьому з позовом до суду ПАТ «КБ «Союз» звернулося 27 березня 2015 року, а тому висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України є вірним.

Слід також зазначити, що посилання ОСОБА_5 на те, що порука припинилась у зв'язку зі зміною зобов'язання без його згоди, як поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, є безпідставним, оскільки п. 7.1 договору поруки від 04 грудня 2013 року передбачено, що поручитель надав згоду на збільшення розміру, забезпеченого порукою зобов'язання, що може виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, в тому числі, але не виключно, щодо продовження строку, збільшення розміру процентної ставки, у випадку внесення змін та доповнень до кредитного договору без підписання будь-яких додаткових договорів (додаткових угод) до договору та без додаткового повідомлення поручителя.

Враховуючи зазначене, судові рішення в частині стягнення основної суми кредиту у розмірі 2 520 000 доларів США з ОСОБА_5 відповідають вимогам закону, тому підлягають залишенню в цій частині без змін.

Разом з цим, не можна в повній мірі погодитись із висновками апеляційного суду, що правовідносини за договором поруки не є припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором, зокрема сплати процентів.

У постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року за № 6-272цс16 висловлено правову позицію, відповідно до якої, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки між банком та боржником було укладено додаткові угоди до кредитного договору (а.с. 19-28, т. 1), якими було визначено строк нарахування та сплати процентів, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення кредитної заборгованості із поручителя в частині стягнення процентів, оскільки у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення питання про стягнення із поручителя суми нарахованих процентів за користування кредитом, з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 205, 333, 335, 338, 342, 343 - 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року у частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Союз» до товариства з обмеженою відповідальністю «Альтком «Бетон-Строй» про стягнення кредитної заборгованості скасувати, провадження у справі у цій частині закрити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року у частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Союз» до ОСОБА_3 про стягнення суми нарахованих процентів за користування кредитом скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Союз» до ОСОБА_3 про стягнення суми кредиту у розмірі 2 520 000 доларів США залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська