Справа № 242/1146/16-ц
Провадження № 2/242/456/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Кротінова В.О., при секретарі Яцканич А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» про стягнення неустойки за порушення грошових зобов»язань, стягнення сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 03.04.2013 р. між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-00474-13. Предметом страхування за цим договором є транспортний засіб Mitsubishi Outlander д/н НОМЕР_1, загальна страхова сума становить 295 438,00 грн. Строк дії договору з 08.04.2013 р. по 07.04.2018 р. 20.12.2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль отримав механічні пошкодження. 23.12.2014 р. він звернувся до ТДВ СК «Індіго» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, але листом від 25.02.2015 р. ТДВ СК «Індіго» йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Він оскаржив відмову страховика в судовому порядку. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26.08.2015 р.було задоволено його позов до ТДВ СК «Індіго» та стягнуто на його користь суму страхового відшкодування 73500,00 грн. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 02.12.2015 р. рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26.08.2015 року залишено без змін та набрало законної сили. Відповідач свій обов»язок зі сплати позивачу страхової виплати дотепер не виконав. Просить суд, стягнути з ТДВ «СК «Індіго» на його користь пеню за затримку сплати страхового відшкодування в сумі 38501 грн.. 91 коп., інфляційні збитки у сумі 24402 грн., 3% річних у сумі 2410 грн.. 80 коп., загалом 26812 грн. 80 коп. та судові витрати в розмірі 653 грн. 15 коп.

Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі.

Представник позивача в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, надав письмове заперечення, в якому зазначив, що дійсно 03.04.2013 р. між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-00474-13. 23.12.2014 р. позивач звернувся до ТДВ «СК «Індіго» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. В ході дослідження наданих пояснень та фотоматеріалів по даному випадку, відповідачем було встановлено, що наявні пошкодження застрахованого транспортного засобу не відповідають обставинам події, які викладені в заяві та 25.02.2015 р. ТДВ «СК «Індіго» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування по заявленому випадку. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26.08.2015 року, яке було залишено без змін Апеляційним судом Донецької області, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТДВ «СК «Індіго» страхового відшкодування за даним випадком, було задоволено. 29.03.2016 р., в добровільному порядку відповідачем було виконано рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26.08.2015 р. шляхом сплати на користь ОСОБА_1 73 500,00 грн. Отже, вважає відповідач належним чином виконав свої зобов»язання. Щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат зазначив, що останнім документом, наданим на вимогу страховика, згідно п.21Договору є лист вигодонабувача № 097, що надійшов на адресу ТДВ «СК «Індіго» 05.02.2015 р. Тому, згідно пп.22.2 Договору страхування, з урахуванням рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26.08.2015 р. та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 02.12.2015 р. вважає, що страховий акт повинен бути складений не пізніше 05.03.2015 р. та виплата повинна була бути здійснена не пізніше 13.03.2015 р. Таким чином, розрахунки позивача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, починаючи з 03.02.2015 року вважає безпідставними. Крім того, відповідно до ст..2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМУ від 17.11.2003 р. № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії, заробітна плата, тощо. Вважає, що виплата страхового відшкодування має разовий характер, а тому вимоги позивача щодо виплати, крім суми боргу, також індексу інфляції є безпідставними. Посилання позивача на ч.2 ст.258 ЦК України, стосовно застосування строку позовної давності є необґрунтованим. Адже строк позовної давності та період протягом якого нараховуються штрафні санкції це різні поняття. Тобто, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язання, якого інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців з дня, коли зобов»язання мало бути виконано. Це означає, що штрафні санкції нараховуються на прострочений платіж протягом шести місяців, навіть, якщо загальний період прострочення становить більший термін. Просив суд, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.04.2013 р. між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-00474-13. Предметом страхування за цим договором є транспортний засіб Mitsubishi Outlander д/н НОМЕР_1, загальна страхова сума становить 295 438,00 грн. Строк дії договору з 08.04.2013 р. по 07.04.2018 р. (а.с.12-16).

20.12.2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль отримав механічні пошкодження. 23.12.2014 р. позивач звернувся до ТДВ СК «Індіго» з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, але листом від 25.02.2015 р. ТДВ СК «Індіго» йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування(а.с.17-18).

ОСОБА_1 оскаржив відмову страховика в судовому порядку. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26.08.2015 р. було задоволено його позов до ТДВ СК «Індіго» та стягнуто на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування 73500,00 грн.(а.с.19-21).

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 02.12.2015 р. рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26.08.2015 року залишено без змін.

21.03.2016 р. старшим державним виконавцем ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом про стягнення з ТДВ СК «Індіго» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в сумі 73500,00 грн.(а.с.53-54).

Як вбачається з копії платіжного доручення № НОМЕР_2 СК «Індіго»29.03.2016 р. сплатило на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за виконавчим листом в розмірі 73500,00 грн.(а.с.55).

Згідно ст..990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника(його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта(аварійного сертифіката).

Відповідно до вимог ст..992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов»язаний сплатити неустойку, в розмірі, встановленому договором або законом.

Пунктом 3 ст.20 ЗУ «Про страхування» визначено, що при настанні страхового випадку страховик зобов»язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчаснездійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

У пункті 25.4 Договору страхування від 03.04.2013 року № 206-00474-13 встановлено умову, згідно якій за несвоєчасне проведення розрахунків винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє під час виникнення заборгованості, від суми, що підлягає сплаті за кожен день затримки.

Статтею 625 ЦПК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ТДВ СК «Індіго» сплатила страхове відшкодування 29 березня 2016 року, а тому позивачем цілком обґрунтовано було нараховано прострочені пеню у розмірі 38501.91 грн., інфляційні втрати у розмірі 24402,00 грн. та 3% річних у розмірі 2410,80 грн. в період з 03 лютого 2015 року по 09 березня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Тобто, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

У ч. З ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору - страхова сума.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до висновку Верховного Суду України викладеного в аналізі судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування від 30 червня 2011 року зазначено, що правильними є висновки судів про необхідність застосування ст. 625 ЦКщодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання у спорах, які виникають з договорів страхування. Оскільки зобов'язання страховиків у разі страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Аналогічна правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України( Постанова ВСУ від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12).

Також дана правова позиція викладена в пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищено небезпеки», де зазначено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом(ст.526, ч.2 ст. 625 ЦК).

З огляду на викладене та згідно розрахунку, який додано до матеріалів справи та перевірено судом, на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 38501.91 грн., інфляційні втрати у розмірі 24402,00 грн. та 3% річних у розмірі 2410,80 грн.

Заперечення відповідача в частині, що позивачем безпідставно проведено розрахунок, починаючи з 03.02.2015 р. суд не приймає, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження того, що лист вигодонабувача № 097, надійшов на адресу ТДВ «СК «Індіго» саме 05.02.2015 р.

За таких обставин, з'ясувавши в повному обсязі обставини справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути з ТДВ «СК «Індіго» на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 653,15 грн.

На підставі ст.ст. 509, 510, 624,625, 901, 992 ЦК України, ст..129 Конституції України, ЗУ «Про страхування», керуючись ст. ст. 10,60, 213,214,215, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» про стягнення неустойки за порушення грошових зобов»язань, стягнення сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України задовольнити.

Стягнути з ТДВ «СК «Індіго»() на користь ОСОБА_1 пеню за затримку сплати страхового відшкодування в сумі 38501(тридцять вісім тисяч п»ятсот одна) грн.. 91 коп., інфляційні збитки у сумі 24402(двадцять чотири тисячі чотириста дві) грн., 3% річних у сумі 2410(дві тисячі чотириста десять) грн.. 80 коп., загалом 26812(двадцять шість тисяч вісімсот дванадцять) грн. 80 коп. та судові витрати в розмірі 653(шістсот п»ятдесят три) грн. 15 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя