АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/247/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Кузьменко І.О.
Провадження № 22-ц/789/640/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Романська К.М.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду від 31 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Вишнівецького,26 в м.Скалат Підволочиського району в порядку спадкування після померлого 30.04.2014 року батька ОСОБА_3, посилаючись на те, що згідно складеного 21.03.2006 року батьком заповіту усе своє майно він заповів їй; вона прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою, на підставі чого їй 24.12.2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Вишнівецького,26. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за цією ж адресою їй було відмовлено з причин наявності розбіжностей у правовстановлюючих документах на будинок.

Враховуючи те, що будь-яким іншим шляхом вона не взмозі усунути розбіжності у правовстановлюючих документах на будинок та оформити свої спадкові права після смерті батька, просила в судовому порядку визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після померлого 30.04.2014 року батька право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 173,9 кв.м., житловою площею 120,1 кв.м, що по вул.Вишнівецького,26 в м.Скалат Підволочиського району.

Рішенням Підволочиського районного суду від 21 березня 2016 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, у звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права обґрунтовує тим, що Закон України Про регулювання містобудівної діяльності вступив в дію з 2011 року, а тому не може поширюватися на правовідносини, що були чинні на час набуття права власності спадкодавцем. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року.

Звертає увагу на те, що при ухваленні рішення судом безпідставно не враховано, що до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних будинків в експлуатацію при оформленні права власності, а при проведенні державної реєстрації прав із видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992 року, документом що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.Також зазначає, що згідно договору купівлі-продажу будинку по вул.Вишнівецького, 26 м.Скалат Підволочиського району від 31.03.1981 року на час його придбання ОСОБА_3 домоволодіння вже складалося із житлового будинку із надвірними будівлями, що підтверджується реєстраційним посвідченням виданим на ім'я спадкодавця від 16.11.1981 року, а також технічним паспортом, що підтверджує проектну документацію будинку у якому вказується назви застройок і побудов станом на 1981 рік, а саме: житловий будинок з мезоніном та підвалом, хлів цегляний покритий шифером, огорожа та замощення. Отже, спадкодавець володів правом власності на майно та мав відповідний дозвіл на початок будівництва. При цьому, реконструкція (перепланування) житлового будинку її батьком було здійснено до 1992 року. Про наявність відповідного дозволу на перепланування свідчить видача нового технічного паспорта. Крім цього, рішенням виконкому ОСОБА_2 міської ради народних депутатів Підволочиського району Тернопільської області від 21.03.1983 року її батьку ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво господарських будівель розміром 8х5 на своїй присадибній земельній ділянці. Доказом того, що гараж, літня кухня, господарська будівля та вбиральня не були побудовані самочинно є будівельний паспорт на будівництво господарських будівель, виданий районною архітектурою за № 6521. Вважає, що відмовляючи їй у задоволенні позовних вимог, суд повністю позбавив набутого нею у законному порядку права на спадкування навіть того майна, яке належало спадкодавцю на праві приватної власності на підставі наявних у нього документів.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Підволочиського району, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення Підволочиського районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обґрунтував свої висновки тим, що спірний будинок є самочинним будівництвом, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, за яких на самочинно збудований будинок можна визнати право власності.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з таких підстав.

Так, судом встановлено, що 30.04.2004 року помер батько позивача ОСОБА_4 (а.с.16-18).

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом від 21.03.2006 року, складеним в її користь ОСОБА_3 (а.с.11, 14).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належні йому на праві власності земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, розташовану по вул.Вишневецького,26 у м.Скалат Підволочиського району Тернопільської області та житловий будинок з надвірними побудовами № 26 за цією ж адресою (а.с.15).

Позивач у встановлений законом строк прийняла спадщину після померлого батька, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою (а.с.11).

24.12.2014 року позивачу ОСОБА_1 приватним нотаріусом ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, що по вул.Вишневецького, 26 в м.Скалат Підволочиського району Тернопільської області та внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12).

Постановою приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу ОСОБА_5 від 26.01.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по вул.Вишнівецького, 26 у м. Скалат, оскільки при огляді наданих документів виявлено розбіжності щодо загальної та житлової площ будинку та кількості надвірних будівель, тобто в звязку з проведенням самочинного будівництва. Зокрема, згідно договору купівлі-продажу спірного будинковолодіння, на час його придбання ОСОБА_3 31.03.1981 року, воно складалося із житлового будинку із сараєм, загальна корисна площа жилого будинку 109,90 кв.м., жила площа -59,40 кв.м. А станом на 22.12.2015 року це будинковолодіння вже складалося із житлового будинку із підвалом та мезоніном цегляний, загальна площа 173,9 кв.м., житлова площа-120,1 кв.м., що зазначено під літерами А, а, а1, розташовані наступні надвірні будівлі та споруди: хлів літ. Б, літня кухня літ. В, гараж літ. Г, господарська будівля літ. Д, вбиральня літ. Е, огорожа та замощення під №№ 1, 2.

У відповідності до ч.1 ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи. Яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 ст.1223 ЦК України передбачено право на спадкування осіб, визначених у заповіті.

Здійснення права на спадкування передбачає прийняття спадкоємцем спадщини. Так, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А згідно вимог ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1296 ЦК України оформлення права на спадщину відбувається шляхом одержання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох вищезазначених ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

В розумінні ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації).

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма ч.1 ст.376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом ч.1 ст. 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.6 своєї Постанови № 6 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Аналогічну норму закону містив ЦК України 1960 року, відповідно до ст.105 якого, громадянин, побудувавший будинок або суттєво здійснивший його перебудову або добудову без установленого дозволу, або без належно засвідченого проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком або частиною його (продавати, дарувати, здавати в оренду і т.п.).

Водночас у відповідності до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Частиною 7 ст.376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам, або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює), провести відповідну перебудову.

Вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення. Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. У звязку з тим, що відповідно до ст.58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, загальні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на приватні житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами, які збудовані до 5 серпня 1992 року.

Ця категорія виділялась окремо як Порядком № 91 від 24.06.2011 року, так і Порядком № 95 від 15.04.2013 року. Відповідно до абз.2 п.3.1 чинного Порядку № 95 документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Тобто, законодавство не містить вимоги щодо введення даних обєктів в експлуатацію.

Новий Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 року, який вступив в дію 11.02.2014 року також передбачає аналогічний пункт. Зокрема п.49 передбачає, що для проведення держаної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований обєкт нерухомого майна заявник подає документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05серпня 1992 року, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.

Законом України Про регулювання містобудівної діяльності № 3038-VШ від 17.02.2011 року з наступними змінами і доповненнями передбачена спрощена процедура оформлення права власності на зазначені обєкти нерухомості (збудовані до 5 серпня 1992 року), яка відбувається лише на підставі технічного обстеження, яке безоплатно здійснюється територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції та виписки з погосподарської книги, виданої виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування (п.9 Прикінцевих положень).

В своєму листі від 12.03.2013 року за № 95-06-15-13 Державна реєстраційна служба України дає аналогічне розяснення.

Суд першої інстанції при вирішенні спору на вказані вимоги закону уваги не звернув, не дав належної оцінки наявним у справі доказам і не врахував, що реконструкція та перепланування житлового будинку по вул.Вишнівецького, 26 (колишня Комсомольська) у м.Скалат Підволочиського району були проведені його власником ОСОБА_3 до 05.08.1992 року, про що свідчать результати проведеної 22.12.2015 року технічної інвентаризації БТІ Підволочиського району та видача на спірний будинок з господарськими спорудами нового технічного паспорта на імя ОСОБА_3 (а.с.22-26), а тому введення даних обєктів в експлуатацію законодавством не передбачено.

Не звернуто судом уваги й на те, що матеріали справи не містять жодних даних, що проведена померлим ОСОБА_3 до 05.08.1992 року реконструкція належного на праві власності будинку з господарськими будівлями порушує права інших осіб. Більше того, відповідачем, яким у даній справі є орган місцевого самоврядування, і який в силу закону (ч.7 ст.376 ЦК України) наділений правом звернення до суду з відповідним позовом про проведення перебудови у випадку наявності передбачених законом підстав (в т.ч., у випадку порушення праві інших осіб) позов ОСОБА_1 визнавався.

Не враховано й той факт, що позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину після померлого батька, а нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок з господарськими будівлями й спорудами з підстав наявності самочинного будівництва.

За вказаних обставин висновки суду про відмову у визнанні за позивачем права власності на спадкове майно на основі складеного в її користь батьком заповіту, з підстав, що будинок з господарськими будівлями і спорудами, належний на праві власності спадкодавцю є самочинним будівництвом і позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, за яких на самочинно збудований будинок можна визнати право власності не грунтуються на вимогах закону.

У відповідності до п.п.3, 4 ч.1 ст.309 Цивільного процесуального кодексу України однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, яким позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.3, 4; 313; 316 ч.1; 317 ч.1; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.376 ч.5, 1216 ч.1, 1217ч.1, 1218 ч.1, 1220 ч.1, 1223 ч.1, 1223 ч.1, 1268 ч.ч.1, 3; 1269 ч.1, 1270 ч.1, 1296 ч.1 колегія суддів

ВИРІШИЛа :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Підволочиського районного суду від 31 березня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Вишнівецького, 26 в м.Скалат Підволочиського району після померлого 30.04.2014 року батька ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом, складеним 26.03.206 року та посвідченим секретарем виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради за № 35.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : І.В. Гурзель

ОСОБА_6

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7