Справа № 302/824/16-ц
№ 2/302/323/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

01.12.2016 р. смт.Міжгір'я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Гайдур А. Ю

з участю: секретаря с/з Царь О.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні райсуду справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права на одну другу частину житлового будинку, як спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на одну другу частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,2310 га належній ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 належну їй на праві спільної сумісної власності подружжя.

Заяву мотивувала тим, що з 16.05.2002 року до 25.09.2014 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 після чого розлучилася у Чеській республіці. Від шлюбу в них є дитина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1

За час перебування у шлюбі спільно з відповідачем побудували житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,1833 га , яка належить відповідачу на праві власності.

Відповідно до ст. 60 СК України збудований будинок вважає об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто її та колишнього чоловіка ОСОБА_5

Посилаючись на те, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо реєстрації будинку як спільної сумісної власності і що за відсутності зазначених документів вона позбавлена можливості оформити своє право власності на це майно та провести державну реєстрацію цих прав, то ставиться для вирішення судом прохання (вимога) про визнання за нею права власності на одну другу частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

01 грудня 2016 року представник позивача ОСОБА_2 після розгляду судом позовних вимог по суті, в порядку ст. 31 ЦПК України подав суду заяву про уточнення позовних вимог та заяву про зменшення розміру позовних вимог, які суд відхилив, як такі, що надані з порушенням вимог ст. 31 ЦПК України.

Натомість представник позивача просив визнати за позивачем право власності на одну другу частину об'єкту незавершеного будівництвом будинку з надвірними будівлями та спорудами як належну позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя.

Представник відповідача позов заперечила повністю зіславшись на те, що будинок не введений в експлуатацію, відсутня його державна реєстрація і законних підстав для визнання за позивачем права власності на одну другу частину будинку немає.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що висновок про придатність будинку до проживання він надавав на підставі матеріалів, наданих йому експертом - оцінювачем будинку.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідка, перевіривши матеріали в справі суд вважає, що позов до задоволення не підлягає виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 16.05.2002 року, зареєстрованому Колочавською сільською радою, Міжгірського району, Закарпатської області за актовим записом № 25.

За рішенням районного суду у м.Вишкові Чеської республіки від 25.09.2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно рішення 10 сесії 4 скликання Колочавської сільської ради від 22 травня 2003 року відповідачу по справі ОСОБА_5, мешк. АДРЕСА_2 передана у приватну власність земельну ділянку площею 0,2310 га для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку.

На підставі цього рішення ОСОБА_5 видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 30.07.2003 року.

Згідно рішення виконавчого комітету Колочавської сільської ради від 12.03.2007 р. № 2, ОСОБА_5 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на власній приватизованій земельній ділянці.

06 червня 2007 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Міжгірської РДА надано дозвіл на виконання будівельних робіт ОСОБА_5

Зареєстрованої декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката на будинок позивачем суду не подано і такого немає.

Вищезазначене підтверджено відповіддю із управління ДАБІ у Закарпатській області від 21.10.2016 р. № 1007-8.10/1819 на запит суду про відсутність реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1.

Отже на час розгляду в суді зазначеного позову житловий будинок у АДРЕСА_1, не завершений будівництвом.

Відповідно до ч. 5 ст. 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затвердженого ПКМ № 461 від 13 квітня 2011 року датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Таким чином, статтею 331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку (постанова ВСУ від 19.09.2011 р. № 3-82-гс/11). Крім цього, суд констатує, що відповідно до п. 6 висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1,2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за І півріччя 2015 р. вбачається, що визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 травня 2015 р. у справі № 6-159 цс 15).

Беручи до уваги, що вищевказане домоволодіння належним чином у власність не оформлене та державної реєстрації права власності не здійснено, документи на ново- побудований будинок, докази про додержання при цьому будівельних, архітектурних, санітарних, екологічних та інших норм і правил , державних стандартів, введення його в експлуатацію у встановленому порядку, відповідні висновки та документи компетентних установ чи органів позивачем не надано, клопотань про призначення експертизи по будинку позивачем не заявлялось, вимоги про поділ спільно нажитого майна подружжя перед судом не ставилось, а тому суд приходить до висновку, що позивач, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України та з огляду на вище встановлене, відповідно до діючого законодавства не довів перед судом належними, допустимими та достатніми доказами під ставність своїх позовних вимог і у задоволенні таких позивачу слід відмовити.

Суд відхиляє доводи та обґрунтування позивачем позовних вимог, оскільки такі суперечать чинному цивільному законодавству, судовій практиці та висновкам Верховного Суду України.

Судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_4 у позові до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на одну другу частину житлового будинку, як спільної сумісної власності подружжя.

Судових витрат немає.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в апеляційний суд Закарпатської області через райсуд протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 223 ЦПК України.

Суддя: А. Ю. Гайдур