У х в а л а

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року, клопотання про поновлення строку подання зави про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ярош Олена Миколаївна, про визнання договорів дарування недійсними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частину спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 19 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнив частково та ухвалив:

- визнати недійсними договори дарування від 5 квітня 2013 року, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. і зареєстровані за номерами 1039 і 1040, згідно з якими ОСОБА_4 подарував ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0380 га та житловий будинок загальною площею 373,6 кв. м, які знаходяться на АДРЕСА_1;

- визнати спірне майно - земельну ділянку та житловий будинок об'єктом спільної сумісної власності подружжя;

- визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину зазначеної земельної ділянки та Ѕ частину зазначеного житлового будинку;

- стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 7 тис. 17 грн судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору та проведенням судової експертизи.

Апеляційний суд Одеської області 23 грудня 2014 року скасував рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними договорів дарування та ухвалив у цій частині нове рішення, яким визнав частково недійсними, а саме в Ѕ частині, договори дарування спірних земельної ділянки та житлового будинку, посвідчені 5 квітня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. і зареєстровані за номерами 1039 і 1040.

У решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилила, рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року залишила без змін.

27 квітня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 57, 60, 70 Сімейного кодексу України (далі - СК України); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року, в якій, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду зазначених судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року і 30 вересня 2015 року.

Водночас заявник просить поновити строк подання зазначеної заяви, посилаючись на поважну причину його пропуску, а саме отримання ним ухвали суду касаційної інстанції лише 14 березня 2016 року.

Обговоривши це клопотання, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки причина пропуску подання заяви є поважною.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 7 жовтня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя (з рівними частками чоловіка та дружини), оскільки набуте ними у період шлюбу; з огляду на укладення договорів дарування спірного майна без згоди позивачки (що підтверджено висновком почеркознавчої експертизи) їх слід визнати недійсними відповідно до положень статей 63, 65 СК України.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року, наданій заявником для порівняння, касаційний суд, направивши справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, указав на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, а також на передчасність висновків суду щодо наявності правових підстав для проведення поділу нерухомого майна подружжя.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року і 30 вересня 2015 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 356, частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ярош Олена Миколаївна, про визнання договорів дарування недійсними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частину спільного майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема