АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3598/16 Головуючий 1 інст. Омельченко К.О.
Категорія : право власності Доповідач - Черкасов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказував, що відповідачка за договорами купівлі-продажу від 02 серпня 2012 року є власницею земельної ділянки кадастровий номер :03:008:0118 площею 2 га, розташованої на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, надану для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки кадастровий номер :03:008:0117 площею 2 га, розташованої на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, надану для ведення особистого селянського господарства. 08 жовтня 2015 року між ним та відповідачкою, в особі її представника ОСОБА_4, укладені та нотаріально посвідчені попередні договори про майбутнє укладення договорів купівлі-продажу вищевказаних земельних ділянок. На підставі Постанови Верховної Ради України «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області» від 06 вересня 2012 року земельна ділянка площею 2 га, розташована на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області увійшла до території, яка включена до меж міста Харкова і розташовані у Дзержинському районі міста Харкова. Нова адреса земельних ділянок є: м.Харків, вул.. Лівобережна, 4 та м.Харків, вул.. Лівобережна, 2. За умовами попереднього договору він виконав свої зобовязання, відповідачу передано спочатку аванс, а потім решту суми, проте, ОСОБА_2 не підготувала усіх необхідних документів для вчинення правочину, запропонувала продовжити термін для укладення договору в майбутньому, що свідчить про порушення останньою умов договору.

Тому, ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:008:0118 площею 2 га, розташовану за адресою: м.Харків, вул.. Лівобережна, 4, надану для ведення особистого селянського господарства, а також визнати за ним право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:008:0117 площею 2 га, розташовану за адресою: м.Харків, вул.. Лівобережна, 2, надану для ведення особистого селянського господарства.

У судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 лютого 2016 року позовні вимоги задоволені. Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:008:0118 площею 2 га, розташовану за адресою: м.Харків, вул.. Лівобережна, 4, надану для ведення особистого селянського господарства, а також визнати за позивачем право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:008:0117 площею 2 га, розташовану за адресою: м.Харків, вул.. Лівобережна, 2, надану для ведення особистого селянського господарства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. Стягнути з позивача на її користь сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 200 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що укладаючи попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від її імені діяв за довіреністю ОСОБА_5. В подальшому вона відкликала (скасувала) довіреність. Представництво її інтересів в суді першої інстанції ОСОБА_4 не відповідало її інтересам, він не мав жодних вже на це повноважень. Крім того, справа судом першої інстанції розглянута з порушенням правил підсудності, оскільки її земельні ділянки розташовані не в Дзержинському районі міста Харкова, а в Київському районі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що за попереднім договором купівлі-продажу земельних ділянок позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі, а відповідачка ухилилася від його виконання, що є підставою для визнання права власності на предмет договору за позивачем.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що за договорами купівлі-продажу від 02 серпня 2012 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки кадастровий номер :03:008:0118 площею 2 га, розташованої на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, надану для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки кадастровий номер :03:008:0117 площею 2 га, розташованої на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, надану для ведення особистого селянського господарства (а.с.17, 23).

Постановою Верховної Ради України «Про зміну і встановлення меж міста Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області» від 06 вересня 2012 року земельні ділянки кадастровий номер :03:008:0118, кадастровий номер :03:008:0117 площею 2 га, розташовані на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області увійшли до території, яка включена до меж міста Харкова. Нова адреса земельних ділянок є: м.Харків, вул.. Лівобережна, 4 та м.Харків, вул.. Лівобережна, 2.

08 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від імені якої діяв ОСОБА_4, укладено та нотаріально посвідчено попередні договори вищевказаних земельних ділянок (а.с.20,25).

Згідно ч.ч. 1,3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір укладається в формі встановленої для основного договору, а якщо форма не встановлена, то у письмовій формі.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Тобто попередній договір купівлі-продажу квартири повинен бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений.

Умовами попередніх договорів сторони погодили укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки за 100 000 грн., які повинні бути сплачені в день посвідчення договорів купівлі-продажу. ОСОБА_2 до укладення договору повинна підготувати усі необхідні для укладення договору документи та виплатити заборгованість з податків на землю, підтвердивши це відповідними довідками. Для забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_2 отримала аванс у 5 000 грн. за кожним попереднім договором. В разі невиконання обовязку сторони погодили, що ОСОБА_2 повертає ОСОБА_1 5 000 грн. та додатково сплачує 5 000 грн., яка є штрафом за невиконання умов договору.

Сторонами не заперечується неналежне виконання відповідачкою умов попередніх договорів.

Проте вони не є оспорюваними.

Положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору.

Цією нормою встановлено обовязок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Примусове виконання зобовязання в натурі суперечить вимогам статті 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобовязання за попереднім договором і положенням статті 321 ЦК України про непорушність права власності.

Стаття 635 ЦК України не передбачає такого правового наслідку порушення взятого на себе в попередньому договорі зобовязання щодо укладення основного договору, як спонукання до його укладення в судовому порядку.

Зазначене узгоджується з вимогами частини третьої статті 635 ЦК, згідно з якою зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором.

За таких обставин інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до частини другої статті 635 ЦК України.

Аналогічного висновку дійшов ВСУ у своїй Постанові №6-226цс14 від 02.09.2015 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог суперечить вимогам чинного законодавства.

Визнання позову представником відповідачки, не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог, якщо воно суперечить закону.

Доводи апеляційної скарги частково підтверджуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Посилання ОСОБА_2 на скасування довіреності не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки довіреність була скасована відповідачкою вже після укладення сторонами попередніх договорів та отримання відповідних сум за його умовами.

Статтею 88 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Так, за загальним правилом, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Рішення судом апеляційної інстанції ухвалюється із задоволенням апеляційної скарги відповідачки, тому на її користь підлягає стягненню з позивача сплачена сума судового збору за подання апеляційної скарги.

За таких обставин судова колегія відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення, стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 114,70 грн.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, п.2ч.1ст.307, ст.309, 313,314,316,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 лютого 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 200 грн. (дві тисячі двісті гривень).

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

ОСОБА_6