Справа №: 343/1629/16-ц
Провадження №: 4-с/0343/3/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Монташевич С. М.,

секретаря Шикор Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Долина справу за скаргою публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати дії головного державного виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ у Івано-Франківській області ОСОБА_1 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 31.11.2015 р. № 48664687 незаконними, скасувати дану постанову та зобов'язати головного державного виконавця поновити виконавче провадження та вжити передбачених законодавством заходів для виконання судового наказу Долинського районного суду № 2-н-8/2009 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь АТ "Брокбізнесбанк".

В обґрунтування заявленої скарги посилається на те, що 27.01.2009 р. Долинським районним судом видано судовий наказ № 2-н-8/2009 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ "Брокбізнесбанк" заборгованості за кредитним договором в сумі 7475,65 грн., а також судового збору в розмірі 37,37 грн. та 15,00 грн. витрат на ІТЗ. На адресу відділу ДВС Долинського РУЮ представником АТ "Брокбізнесбанк" направлено заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом судового наказу № 2-н-8/2009. 15.08.2016 р. на адресу АТ "Брокбізнесбанк" з відділу ДВС Долинського РУЮ надійшла постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.11.2015 р. № 48664687 на підставі п. 5 ст.ст. 47, 50 Закону України "Про виконавче провадження" разом з оригіналом судового наказу. В постанові про повернення виконавчого документа стягувачу вказано, що в ході проведення виконавчих дій не можливо встановити місце проживання боржника. За час примусового виконання судового наказу на адресу АТ "Брокбізнесбанк" жодних документів щодо проведення виконавчих дій, в тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження, не надходило, що позбавило стягувача доступу до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін. Проте, постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві винесена 30.11.2015 р., однак на адресу банку надійшла лише 15.08.2016 р., що є грубим порушенням норм Закону України "Про виконавче провадження". АТ "Брокбізнесбанк" зацікавлений у виконанні судового наказу, адже банк знаходиться у процесі ліквідації, тому питання найшвидшого повернення кредитних коштів з метою задоволення вимог кредиторів для банку є найважливішим на сьогодні.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги у його відсутності, скаргу підтримав.

Головний державний виконавець Долинського районного відділу ДВС ОСОБА_1 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні скарги, надавши відповідні письмові заперечення. Також зазначила, що на виконанні у Долинському районному ВДВС перебувало зведене виконавче провадження № 48750718 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованостей на користь держави, кредитної спілки та банків, яке було завершено 30.11.2015 р. на підставі п. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". У ході проведення виконавчих дій не виявлено жодного рухомого чи нерухомого майна боржника, на яке можна звернути стягнення, рахунки у кредитних установах відсутні, боржник не працює та не отримує пенсію. При виконанні даного провадження державним виконавцем вчинено всі необхідні дії для виявлення майна та встановлення фактичного місця проживання боржника. Постанова про повернення виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ "Брокбізнесбанк" коштів була направлена рекомендованим листом на адресу, яка вказана у виконавчому документі, а саме: м. Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, 9. Після того як до Долинського РВДВС було повернуто лист у зв'язку з тим, що за даною адресою не виявлено стягувача, державним виконавцем було направлено дані документи на адресу головного офісу у м. Києві. У відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" та згідно постанови про поверення виконавчого документа вбачається, що стягувач не пропустив строк для повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання та вправі повторно його пред'явити до 30.11.2016 р.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду скарги був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд, вислухавши пояснення особи, рішення якої оскаржується, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Долинським районним судом 27 січня 2009 року винесено судовий наказ, яким наказано стягнути з ОСОБА_2 на користь Івано-Франківської філії АБ "Брокбізнесбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 7475,65 гривень (а.с. 5).

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що 08 вересня 2015 року ПАТ "Брокбізнесбанк" повторно звернулося до ДВС у Долинському районі з заявою про примусове виконання рішення, долучивши вищевказаний судовий наказ.

10.09.2015 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу № 2-н-8/2009 від 27.01.2009 р., а 16.09.2015 р. - постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ ОСОБА_1 від 30.11.2015 р. про повернення виконавчого документу стягувачеві в межах виконавчого провадження № 48664687, виконавчий документ - судовий наказ № 2-н-8/2009 від 27.01.2009 р. повернуто стягувачеві на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження". У постанові зазначено, що не можливо встановити місце проживання боржника (а.с. 4).

Скаржник вважає постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві незаконною та просить суд скасувати останню як таку, що порушує права стягувача. Крім того, скаржник вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів передбачених Законом України «Про виконавче провадження», направлених на виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Як вказала в судовому засіданні державний виконавець, у ході проведення виконавчих дій нею не виявлено жодного рухомого чи нерухомого майна боржника, на яке можна звернути стягнення, рахунки у кредитних установах відсутні, боржник не працює та не отримує пенсію. За місцем реєстрації він був відсутній, а в даний час він вже ніде і не зареєстрований. Тобто вжиті всі необхідні дії для виявлення майна боржника та встановлення його фактичного місця проживання.

Натомість, як вбачається з оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження № 48664687 та зведеного виконавчого провадження № 48750718, при проведенні виконавчих дій державним виконавцем не були дотримані вищевказані вимоги Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, у вказаних матеріалах з часу відкриття виконавчого провадження з 10 вересня 2015 року відсутні запити щодо наявності у боржника рахунків у кредитних установах, факту отримання пенсії чи інших доходів та відповіді на них, хоча відповідно до вищеописаних вимог закону така інформація повинна перевірятися що два тижні. У матеріалах зведеного виконавчого провадження наявні відповіді на запити щодо рахунків, отримуваних доходів боржником, які отриманні виконавцем в кінці серпня та до 2 вересня 2015 року, тобто до відкриття провадження з примусового виконання судового наказу у справі № 2-н-8/2009, а відповіді на запити від 10.09.2015 р. про зареєстровані транспортні засоби та земельні ділянки взагалі відсутні.

До матеріалів скарги державним виконавцем долучена інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта сформована 19.09.2016 р. Така довідка в період, коли судовий наказ № 2-н-8/2009, виданий 27.01.2009 перебував на виконанні, не формувалася.

Також, зазначаючи у постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30 листопада 2015 року, що в ході проведення виконавчих дій не можливо встановити місце проживання боржника, державний виконавець не виконує вимоги ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802, перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи або дитини, який здійснюється відповідно до статті 40 Закону, державний виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини щодо: а) отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи; б) отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника; в) перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій; г) отримання інформації щодо місця роботи боржника; ґ) отримання інформації про боржника з інших джерел. Організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Маючи право проводитии виконавчі дії з примусового виконання рішення протягом 6 місяців, державний виконавець повертає виконавчий документ без виконання через майже 3 місяці, вказуючи на те, що ним були виконані всі необхідні дії для виявлення майна боржника та встановлення фактичного місця його проживання, що не узгоджується з вищеописаним.

Щодо посилань скаржника на те, що він був позбавлений можливості та законного права отримувати інформацію про хід виконавчого провадження з Єдиного державного реєстру виконавчих провадженнь, суд зазначає наступне.

Як вказала державний виконавець, ухвала про відкриття виконавчого провадження від 10.09.2015 р. була надіслана стягувачеві за адресою, яка зазначена у виконавчому документі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суд враховує, що при подачі вищеописаної заяви про примусове виконання рішення, яка оглянута в судовому засіданні, скаржником у її прохальній частині було зазначено, що про місце, дату і час проведення виконавчих дій він просить повідомляти його на поштову адресу: м. Київ, пр. Перемоги, 41. Однак, не зважаючи на це, державний виконавець надсилає постанову про відкриття виконавчого провадження саме на адресу, зазначену у виконавчому документі, хоча у ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" прив'язка до адреси, за якою надсилаються документи виконавчого провадження, мається до боржника, а не до стягувача. Таким чином державний виконавець позбавив можливості стягувача отримувати інформацію про хід виконання виконавчого документа з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, а через неповних три місяці вже повернув виконавчий документ стягувачеві, при цьому останній про прийняття постанови про повернення виконавчого документа від 21.11.2015р. дізнавя аж у серпні 2016 року.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, та те, що державним виконавцем з моменту відкриття виконавчого провадження не вжито всіх передбачених законом заходів з метою встановлення місця проживання (перебування) боржника та передчасно повернуто судовий наказ стягувачеві, суд приходить до переконання, що оскаржувана постанова винесена без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження», заінтересованою особою не подано належних доказів, які б свідчили про вжиття усіх, передбачених Законом, заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на ч. 5 ст. 124 Конституції України.

Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, державним виконавцем не було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому дії головного державного виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ у Івано-Франківській області ОСОБА_1 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеу від 31.11.2015 р. № 48664687 слід визнати неправомірними, вказану постанову скасувати, а скаргу в цій частині задовольнити.

При цьому, суд не вправі зобов"язувати державного виконавця здійснювати ті чи інші дії на виконання виконавчого документа, оскільки це є виключною компетенцією органів ДВС та врегульовано Законом України "Про виконавче провадження" та підзаконними нормативно-правовими актами, прийнятими з метою виконання даного закону, тому в частині зобов'язання головного державного виконавця поновити виконавче провадження та вжити передбачених законодавством заходів для виконання судового наказу Долинського районного суду № 2-н-8/2009 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь АТ "Брокбізнесбанк" слід відмовити.

Одночасно, суд вважає за необхідне розяснити скаржнику, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» для того, щоб державний виконавець міг поновити виконавче провадження по виконанню судового наказу слід подати виконавчий документ (який в даний час повернутий стягувачу та знахиться у нього) до Долинського районного відділу ДВС протягом встановлених строків.

На підставі викладеного, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ст.ст. 11, 30, 31, 47, 52 Закону України "Про виконавче провадження", п. 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802, керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ у Івано-Франківській області ОСОБА_1 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30 листопада 2015 року у виконавчому провадженні № 48664687.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу ДВС Долинського РУЮ у Івано-Франківській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.11.2015 р. у виконавчому провадженні № 48664687

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: