У Х В А Л А

1 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в :

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 18 лютого 2009 року по 26 серпня 2014 року в розмірі 22 тис. 260 грн 77 коп., стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 6 тис. 83 грн 44 коп. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 6 тис. 83 грн 44 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 18 лютого 2009 року по 10 вересня 2014 року в розмірі 229 тис. 210 грн. 51 коп. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 листопада 2015 року скасовано, рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2014 року залишено в силі.

У вересні 2016 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини першої статті 196 СК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх вимог заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, який задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 виходив з того, що відповідач не платить аліменти на утримання сина унаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті таких виплат, тому з нього підлягає стягненню неустойка (пеня), розмір якої за один місяць визначається множенням заборгованості зі сплати аліментів за місяць на 1% і помножена на кількість днів місяця в якому виникла заборгованість, отже, загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Разом з тим у справі, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року, в якій надано заявницею як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, суд касаційної інстанції дійшов протилежних висновків за аналогічних обставин.

Отже існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини першої статті 196 СК України.

Однак, Верховний Суд України вже неодноразово вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених заявницею норм права у подібних правовідносинах та висловлював свою правову позицію, зокрема в постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року (справа № 6-1477цс15) міститься висновок про те, що неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Цьому правовому висновку відповідає судове рішення, про перегляд якого подано заяву.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук