Єдиний унікальний номер 725/1089/16-ц
Номер провадження 2/725/245/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору поруки припиненим, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № СМ-SMEL 00/009/2008 від 25.04.2008 року, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 361 500 доларів США, який пізніше, відповідно до додаткових угод до кредитного договору, переведено у гривневий кредит. На забезпечення виконання вищевказаних зобовязань, між нею та банком укладено договір поруки № CR-SMEL /009/2008 від 25.04.2008 року (із подальшими змінами та доповненнями), що підтверджено вищезазначеним договором поруки та додатковими договорами до нього №1 від 01.07.2011 року та №2 від 01.02.2012 року, за умовами якого вона взяла на себе зобовязання по виконанню кредитного договору ОСОБА_2 в частині повернення суми кредиту з відповідними відсотками до 25 квітня 2023 року, яка повинна була сплачуватися щомісячними платежами згідно із погодженим графіком платежів.

Крім того зазначала, що п. 1.2 Договору №1 від 12.02.2009 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, п. 1.2 Додаткового договору №2 від 20 липня 2009 року, про внесення змін та доповнень до Кредитного договору, а також п. 2.1.11.2 Додаткового договору №5 до кредитного договору CM-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, укладеного 01.02.2012 року між банком та ОСОБА_2, сторони погодили, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за кредитним договором, чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі Вимога). При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника, що зазначена в цьому Додатковому договорі, відповідної вимоги (надалі дата відправки вимог) та повинно бут проведено позичальником протягом 7 календарних днів з дати відправки вимоги.

У зв'язку із порушенням відповідачем ОСОБА_2 графіка погашення щомісячних платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором, ПАТ «ОТП Банк» використав право на зміну умов кредитного договору про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язанних із ним платежів, відправивши 21 серня 2013 року ОСОБА_2 вимогу про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, яку відповідач ОСОБА_2В, одержав. Крім цього, таку ж вимогу було пред'явлено і їй, шляхом відправлення її банком 08 жовтня 2013 року, а тому вважає, що відбулася зміна строку виконання основного зобов'язання й відповідно строк виконання кредитного зобов'язання в цілому настав з часу відправлення вимоги боржнику, а саме з 21.08.2013 року.

Разом з тим, у звязку із невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань та не проведення дострокового погашення заборгованості згідно надісланої вимоги, у серпні 2015 року ПАТ ОТБ «Банк» звернувся до Першоравневого районного суду м. Чернівці із позовом до відповідача ОСОБА_2, який є боржником за кредитним договором, та до неї, як до поручителя, про стягнення солідарно заборгованості в розмірі 2 884 016 грн. 17 коп. за кредитним договором № СМ-SMEL 00/009/2008 від 25.04.2008 року, провадження за позовом якого відкрито ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.12.2015 року та справу призначено до розгляду.

При цьому, в рамках даної справи, ПАТ «ОТП Банк» не визнає того факту, що договір поруки є припиненим, у звязку із чим вона, як поручитель за вищезазначеним договором змушена звернутися до суду, так як вважає, що договір поруки укладений між нею та банком на забезпечення зобов'язань відповідача ОСОБА_2 припинено відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Посилаючись на вказане, а також норми матеріального права та умови договорів, просила визнати договір поруки CR-SMEL 00/009/2008 від 25.04.2008 року разом із додатковими до нього договорами припиненим.

В судове засідання, позивач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не зявився.

Представник позивача ОСОБА_3, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився та не повідомив причини своєї неяки.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те що наявні усі підстави для винання поруки ОСОБА_1 припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Представник відповідача «ПАТ ОТП Банк» в судовому засіданні поданий позивачем позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Зокрема, в обґрунтування підстав для відмови в позову зазначала, що згідно з погодженим із банком та ОСОБА_2 графіком погашення кредитного заборгованоті, чергові платежі боржник повинен був спачувати не пізніше 26 числа кожного місяця, а останній платіж мав сплатити у 2023 році, а тому вважає, що з часу несплати кожного з платежів відповідно до вимог ст. 261 ЦК України слід обраховувати вставнолений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк для предявлення вимоги до поручителя щодо кожного щомісячного платежу. Вказуючи на те, що останній строк виконання основного зобовязання сторони кредитного договору визначили 2023 рік, вважає, що саме з цієї дати слід рахувати початок шестимісячного строку дії поруки, а тому підстави для визнання поруки припиненною відсутні й відповідно відсутні й підстави для задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № CM-SMEL 00/009/2008, за умовами якого Банком надано кредит в розмірі 361 500 доларів США під 5,99% річних на строк користування до 25 квітня 2023 року, а позичальник в свою чергу зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі (а.с. 19-22).

При цьому, п. 1.9.1 кредитного договору визначено, що незважаючи на інші положення цього договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, ввстановлених п. 2.3.7 та ст. 3 цього Договору) та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки (надалі Вимога). Зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (а.с.21).

Крім того, відповідно до п. 1.9.3 кредитного договору, у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 38 календарних днів, Банк має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, шляхом відправлення на поштову адресу позичальника відповідного листа про розірвання цього договору. Цей договір вважається розірваним з моменту відправлення на поштову адресу позичальника вищевказаного листа (а.с.21).

Також судом встановлено, що з метою забезпечення виконання вищевказаних зобовязань, 25 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Баннк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № SR-SMEL 00/009/2008, за умовами якого ОСОБА_1 як поручитель зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником ОСОБА_2 його боргових зобов'язань за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань (а.с. 5).

Зокрема, п. 1.2 вищезазначеного договору поруки визначено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (а.с. 5).

Згідно п. 3.4 договору поруки обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається триманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі. Для дійсності вимоги кредитор не зобов'язаний надавати поручителю підтвердження невиконання боргових зобов'язань боржником (а.с. 5).

Крім того, відповідно до умов договору покури, сторони погодили, що він набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором ( п. 4.1. даного договору).

Разом з тим, 12 лютого 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору CM-SMEL 00/009/2008 від 25.04.2008 року, за умовами якого визначено, що Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або третіми особами своїх боргових зобов'язань та/чи інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов правочинів, як таких, що існують на момент укладання цього додаткового договору, так і таких, що можуть бути укладені між Банком та позичальником чи між Банком та третіми особами в майбутньому (надалі «Вимога»). При цьому, зобов'язання позичальника щодо повного дострокового виконання боргових зобов'язань настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника, що зазначна в цьому додатковому договорі, відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одржання позичальником відповідної вимоги (п. 1.2 додаткового договору (а.с.24)).

20 липня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено ще один додатковий договір №2 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору CM-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року за умовами якого, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконаннян позичальником та/або третіми особами своїх боргових зобов'язань та/ чи інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших укладених правочинів, як таких, що існують а момент укладання цього додаткового договору, так і таких, що можуть бути укладені між банком та позичальником чи між Банком та третіми особами в майбутньому (надалі «Вимога»). При цьому, зобов'язання позичальника щодо повного дострокового виконання боргових зобов'язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника, що зазначена в цьому додатковому договорі, відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги (а.с. 23).

08 липня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №4 до Кредитного договору CM-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, за умовами якого, сторони домовились внести зміни та доповнення в Кредитний договір (а.с.26-27).

Зокрема, зі змісту п. 2.1.2. додаткового договору № 4 убачається, що розмір кредиту сановить 361 500 доларів США, що еквівалентно 2 649 570 гривень 85 копійок (а.с.26).

Відповідно до п. 3.2 вищезазначеного додаткового договору №4, цей додатковий договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, включаючи додатки до нього, і діє до повного виконання сторонами своїх боргових зобов'язань по кредитному договору (а.с. 27).

Крім того, 08 липня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до договору поруки № SR-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, за умовами якого сторони домовились про внесення змін та доповнень до договору поруки № SR-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року (а.с. 6).

01 лютого 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено ще один додатковий договір №5 до кредитного договору CM-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року за умовами якого, сторони домовились внести зміни та доповненя до кредитного договору (а.с.28-30).

Зокрема, за умовами п.2.1.11.1 вищезазначеного додаткового договору № 5 сторони погодили, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 7 календарних днів чи невиконання позичальником, третіми особами інших умов кредитного договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів), укладених між Банком та позичальником, та/чи між Банком та третіми особами, що існували на момент укладання кедитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 7 календарних днів (надалі «Строк погашення зобов'язань) та у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно предмету іпотеки на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від розміру вартості предмета іпотеки, та/або у випадку пред'явлення будь-яких позовів відносно позичальника на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від розміру (суми) кредиту, та/або у випадку пред'явлення позичальником та/або третіми особами, будь-яких позовів Банку на суму (ціну), що складає більш ніж 10% від розміру (суми) кредиту, сторони домовились, що Банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та отримав вимогу Банку, в зв'язку з чим позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному розмірі протягом наступних 7 календарних днів, що слідують за останім днем строку порушення зобов'язань (а.с. 28).

У п.2.1.11.2 додаткового договору №5, сторони погодили, що незважаючи на інші положення кредитного довору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань вцілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем боргових та/чи інших зобов'язань за кредитним договором чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо достроковоо виконання боргових зобов'язань вцілому настає з відправлення Банком на адресу позичальника, зазначену у цьому додатковому договорі, відповідної письмової вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 7 календарних днів з дати відправки вимоги (а.с.28).

Крім того, судом вставнолено, що 01 лютого 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №2 до договору поруки № SR-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, за умовами якого сторони домовились внести зміни та доповнення до договору поруки № SR-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, зокрема відповідно до п. 2 вищезазначеного договору, в розділі «Визначення термінів» викладено термін «Боржник» в наступній редакції: «Боржник» - фізична особа-підприємець ОСОБА_2, свідоцтво про державну реєстрацію № 2 002704 від 26.08.1997 року, видане Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради (а.с. 7).

Водночас, як вбачається з п. ІІ вищезазначеного договору, сторони підтверджують, що решта положень Договору поруки залишаються без змін (а.с. 6).

21 серпня 2013 року, у звязку із невиконанням боржником своїх зобовязань за кредитним договором й відповідно не проведення щомісячної сплати платежів, ПАТ «ОТП Банк» відповідно до умов кредитного договору та додаткових договорів до нього, Банк скористався своїм правом щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитом й відповідно звернувся до ОСОБА_2 із досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначив, що позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору, в зв'язку з чим зобов'язаний погасити боргові зобов'язання в повному розмірі та в строки, відповідно до п.п. 2.1.3.2 додаткового договору №1 від 01.02.2012 року до кредитного договору. Крім того, зважаючи на те, що відбулось істотне порушення умов Кредитного договору, в зв'язку з чим та керуючись умовами п. 1.2 Договору №1 від 12.02.2009 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору та п. 1.2 Додаткового договору № 2 від 20.07.2009 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору Банк вимагав від відповідача ОСОБА_2 провести протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги дострокове виконання боргових зобов'язаь за кредитним договором CM-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року в розмірі 2534393 гривень 94 копійки (а.с. 13-14).

08.10.2013 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором в якій зазначив, що банк вимагав від позичальника повного повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитом відсотків, а також сплати пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язань (вимога за вих. №04/312 від 21.08.2013 року). Дане зобов'язання станом на день направлення даної вимоги не виконано. Таким чином, цією вимогою АТ «ОТП Банк» вимагає від ОСОБА_1 погасити всю заборгованість за кредитним договором протягом 3 банківських днів з дня отримання даної вимоги, яка станом на 07.10.2013 року становить 2 456 547 гривень 52 копійки (а.с.16-17).

При цьому, з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення убачається, що дана вимога особисто вручена позивачу ОСОБА_1 як поручителю 18.10.2013 року (а.с. 17).

Однак, сторонами не надано суду належних доказів на підтвердження факу отримання вимоги від 21 серпня 2013 року про дострокове виконання зобовязання ОСОБА_2, в матеріалах справи містяться лише дані щодо дати її відправлення, а саме 22 серпня 2013 року.

Крім того, судом також вставнолено, що 26.08.2015 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Першотрвневого районного суду м. Чернівці із позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості із ОСОБА_2 та ОСОБА_1, в якій вказував на те, що боржник своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, що призвело до утворення заборгованості й відповідно направлені досудові вимоги про дострокове погашення усієї суми кредиту залишені без уваги, а тому просив стягнути солідарно на користь банку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором СМ-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року у розмірі 2884016 грн. 17 коп. та судові витрати (а.с. а.с. 8-11).

Так, згідно ч.ч. 1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як установлено судом, з метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, між банком та фізичною особою ОСОБА_1, укладено договір поруки № SR-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов'язань за договором основного зобов'язання, а саме: сплатити кредитору заборгованість по кредиту (основний борг 361500 доларів США), в строки та на умовах передбачених договором, заборгованість по процентах, пені в розмірах та на умовах передбачених основним зобов'язанням (а.с 5).

Крім того, 08 липня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до договору поруки № SR-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов'язань за договором основного зобов'язання, а саме: сплатити кредитору заборгованість по кредиту (основний борг 2 649 570 гривень 85 копійок), в строки та на умовах передбачених договором, заборгованість по процентах (а.с. 6).

01.02.2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 2 до договору поруки № SR-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов'язань за договором основного зобов'язання, а саме: сплатити кредитору заборгованість по кредиту (основний борг 2 586 656 гривень 46 копійок), в строки та на умовах передбачених договором, заборгованість по процентах (а.с. 7).

Так, статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

При цьому, частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 553 ЦК України обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1, будучи поручителем ОСОБА_2 за вищевказаним кредитним договором, не погоджуючись із заявленим банком позовом, заперечує наявністю у неї солідарного обов'язку відповідати за зобов'язаннями боржника, вказуючи на те, що поруки припинена відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, однак ураховуючи те, що банк в рамках цивільної справи про стягнення боргу даного факту не визнає, просила визнати надану нею поруку за договорами поруки та додатковими договорами № 1 та № 2 до договору поруки № SR-SMEL 00/009/2008 від 25 квітня 2008 року припиненою.

Так, частиною четвертою статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Крім того, за положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Крім того, як убачається з роз'яснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

За таких обставин, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору поруки, сторони погодили, що він набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором (п. 4.1. даного договору).

Разом з тим, положеннями частини першої статті 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Таким чином, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За таких обставин, а також ураховуючи те, що договором поруки, укладеним між банком та ОСОБА_1, не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При цьому, також слід звернути увагу й на те, що порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

Крім того, відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

При цьому, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Аналогічні правові висновки міститься і в постановах Верховного Суду України № 6-2875 цс15 від 17 лютого 2016 року, № 6-190 цс14 від 21 січня 2015 року, 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, №6-2056 цс 15 від 11 листопада 2015 року, № 6-436 цс 14 вд 23 грудня 2015 року, № 6- 1904 цс 15 від 25 листопада 2015 року, 8-1844 цс 15 від 17 лютого 2016 року, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Зокрема, відповідно до правового висновку сформованого Верховним Судом України у постанові від 21.01.2015 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-190цс14, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Крім того, згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14), виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України

Як вже було вставнолено судом, умовами укладеного між ОСОБА_2 та банком кредитного договору та додатковими угодами до нього, було визначено право банку на дострокове стягнення заборгованості при невиконанні зобовязань й відповідно у звязку із порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав своє право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 21 серпня 2013 року ОСОБА_2 повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів, й відповідно вимагав сплатити банку заборгованість в розмірі 2 534 393 грн. 94 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2 462 754 грн. 04 коп., заборгованості по сплаті процентів в розмірі 71 044 грн. 25 коп. та пені за прострочення виконання зобовязань в розмірі 595 грн. 65 коп. (а.с. 13-14), змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання, а 8 жовтня 2013 року, вказуючи на те, що станом на 7 жовтня 2013 року вищезазначена вимога ОСОБА_2 не виконана, надіслав повідомлення про дострокове повернення кредиту та інших платежів на адресу поручителя (а.с. 16-18).

Таким чином, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, а саме починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, а отже в даній справі, строк виконання заявником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов'язань після закінчення 30-ти денного строку від дня отримання ОСОБА_5 вимоги банку про дострокове виконання зобовязання від 21 серпня 2013 року, направленої на його адресу 22 серпня 2013 року й відповідно перебіг шестимісячного строку для пред'явлення Банком вимог до поручителя розпочався саме після порушення позичальником встановленого банком згідно вимоги від 21 серпня 2013 року строку для дострокового повернення кредиту.

Крім того, 8 жовтня 2013 року банк направив на адресу поручителя повідомлення про зміну умов кредитування, вказавши на те, що станом на 7 жовтня 2013 року боржник зобовязання щодо дострокового виконання зобовязання не виконав й відповідно строк виконання поручителем зобовязання за кредитним договором у повному обсязі настає на 3 банківсьий день з дати отримання цього повідомлення. Дану вимогу про дострокове виконання зобовязання ОСОБА_1 як поручитель отримала 18 жовтня 2013 року й відповідно строк виконання зобовязання щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов'язань у поручителя згідно даної вимоги мав настати 21 жовтня 2013 року (а.с. 17).

При цьому, як вставнолено судом, позов Банку про стягнення заборгованості із заявника як солідарного боржника подано до суду 26 серпня 2015 року, а провадження у справі відкрито 18 грудня 2015 року (а.с. 8-12) й відповідно позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що позов до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором кредиту подано з пропуском встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

За таких обставин, установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту не пред'явив позову до поручителя, суд вважає, що порука ОСОБА_1 за договором поруки від 25 квітня 2008 року припинилися.

Крім того, вирішуюди даний спір, суд вважає за необхідне також заначити наступне.

Так, положеннями ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Крім того, ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зокрема, звертаючись до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, у зв'язку із тим, що кредитор протягом шести місяців від дня порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту не пред'явив позову до поручителя, ОСОБА_1 посилалася зокрема на невизнання банком зазначеного факту.

Так, згідно з пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

За положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України припинення поруки у разі пропуску кредитором шестимісячного строку від дня настання основного зобов'язання на предявлення вимоги до поручителя, презюмується.

Таким чином, звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов'язків сторін (ст. ст. 3, 12-15, 20 ЦК України) слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором прав поручителя, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України на припинення зобов'язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 частини другої статті 16 ЦК України, а отже права поручителя підлягають судовому захисту за його позовом шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки чи шляхом припинення зобов'язання за договором.

Разом з тим, ураховуючи те, що суд відповідно до норм статей 10, 11 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених вимог про визнання договору поруки припиненим з підстав припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України та саме щодо цих вимог, ураховуючи норми матеріального права та преюдиційну практику ВСУ судом надана відповідна оцінка, суд вважає за можливе, враховуючи вставнолені судом офактчні обставини щодо наявності підстав для визнання поруки припиненою, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин, суд ураховуючи вищевикладене, а також того, що позивач просив визнати припиненим договір поруки, стороною якого був саме банк та припинення поруки не визнається банком, а тому позовні вимоги фактично стосувался прав та обовязків сторін, які виникають саме з умов договору поруки, приходить до висновку про необхідність стягнення судових витрат в розмірі 551 грн. 20 коп. саме з ПАТ «ОТП Банк».

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 3,4, 11, 15,16, 251, 252, 509, 526, 530, 553, 554, 559, 627, 628, 629, 1054, 1050 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 64, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати договір поруки №CR-SMEL00/009/2008 від 25 квітня 2008 року (із додатковими договорами), укладений між ОСОБА_6 та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», припиненим.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало