АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 667/3792/15-ц Головуючий в І інстанції Черниш О.Л.
Номер провадження 22-ц/791/355/16 Доповідач Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Чиркової К.Г.,

суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Гуров Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 17.09.2013 року надав ОСОБА_3 у позику грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США, які відповідачка зобовязалася повернути до 31.12.2014 року, що підтверджується відповідною розпискою.

З огляду на те, що в установлений строк ОСОБА_3 грошові кошти не повернула, просив суд стягнути з неї 30 000 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного Банку України 663 300 грн., а також судові витрати.

Ухвалою суду від 31 липня 2015 року до участі в справі на стороні відповідача, за ініціативою суду залучено ОСОБА_4, в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 листопада 2015 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Судом стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 2 654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, зазначаючи про те, що договір позики укладений у письмовій формі, сума боргу визнається боржником, а висновок суду щодо обставин справи ґрунтується лише на поясненнях третьої особи в справі.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4 її доводів не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач і відповідач не зявилися в судове засідання і не спростували заперечень третьої особи щодо фіктивності розписки, а за відсутності доказів передачі грошових коштів, сама по собі розписка не є належним доказом того, що такі грошові кошти передавалися.

Проте до такого висновку суд дійшов у порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Матеріалами справи підтверджено, що звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2, як на обґрунтування позовних вимог послався на те, що 17 вересня 2013 року він уклав із ОСОБА_3 договір позики у формі розписки, згідно з яким передав останній грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, при цьому відповідачка зобов'язалася повернути грошові кошти до 31.12.2014 року. На підтвердження укладення договору ОСОБА_3 17 вересня 2013 року видала письмову боргову розписку, копію якої позивач надав до суду першої інстанції, а оригінал ним долучений до апеляційної скарги.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постановах №6-63/цс13 від 18.09.2013 року та №6-50/цс16 від 24.02.2016 року, яка є обовязковою для суду в частині застосування норми матеріального права в спірних правовідносинах.

Частиною третьою статті 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 545 ЦК України визначено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку від видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США, що підтвердила письмовою розпискою від 17 вересня 2013 року, яка є доказом укладення договору позики, що визнається сторонами договору, відомостей щодо проведення належного розрахунку за цим договором відповідачка не надала, оригінал боргової розписки знаходиться у позивача і ці грошові кошти підлягають стягненню на його користь, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновок суду щодо фіктивності боргової розписки, ґрунтується лише на запереченнях ОСОБА_4 - третьої сторони в справі, який не був безпосереднім учасником договору позики, вимоги до нього щодо повернення грошових коштів позивачем не заявлялися, докази у підтвердження надання ним письмової згоди на згоди на укладення договору позики в матеріалах справи відсутні і такі не надані в ході розгляду справи в апеляційному порядку.

Заперечення ОСОБА_4 щодо факту укладення договору позики, який підтверджений належними доказами та щодо невикористання відповідачкою грошових коштів в інтересах сімї не можуть бути підставою для відмови в задоволенні вимог позикодавця до позичальника, оскільки не стосуються підстав та предмета позову заявленого у даній справі.

Колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається ОСОБА_4 не є такими, що підлягають встановленню судом у даній справі, а можуть бути предметом дослідження при вирішенні спору про поділ майна подружжя.

Час видачі боргової розписки не може вплинути на висновок суду по суті спору, оскільки така розписка є лише підтвердженням боргових зобовязань та умов укладеного договору позики, укладення якого поза межами, зазначеної у розписці дати не виключається.

Колегія суддів не приймає до уваги, також твердження ОСОБА_4 про неналежне дослідження судом апеляційної інстанції оригіналу боргової розписки, як нового доказу у справі, як такого, що є неналежним, оскільки обставини щодо дотримання сторонами письмової форми договору позики досліджувалися судом першої інстанції, копія боргової розписки надавалася позивачем і в порушення вимог ст. 10 ЦПК України, необхідність підтвердження своїх доводів оригіналом розписки суд позивачеві не розяснив, що є підставою для апеляційного суду відповідно до положень ст. 303 ЦПК України дослідити доданий позивачем до апеляційної скарги оригінал боргової розписки.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду як таке, що ухвалено в порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового про стягнення на користь позивача грошових коштів у сумі 761 700 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США на час ухвалення рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно до положень ст. 79 ЦПК України судові витрати складається з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

За матеріалами справи вбачається, що позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у сумі 1 000 грн., при подачі апеляційної скарги в розмірі 4 019,40 грн., а тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору в сумі 5 019,40 грн.(1 000 + 4 019,40 = 5 019,40 грн.).

Окрім того, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 654 грн., не доплачений позивачем при подачі позову до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, ст.ст. 202, 207, 545, 1046-1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 04 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму позики в розмірі 761 700 грн., що еквівалентно 30 000 доларів США, а також судові витрати в сумі 5 019,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 2 654 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий К.Г. Чиркова

Судді: Л.В. Пузанова

ОСОБА_1