Справа №521/3966/16-ц
Провадження №4с/521/25/16
У Х В А Л А

Іменем України

18 травня 2016 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гуревського В.К,

за секретаря Ардаковської А.О.,

розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1, начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду зі скаргою до державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1, начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 та просив визнати бездіяльність державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1, що виразилася в незастосуванні на протязі п'яти місяців жодної виконавчої дії направленої на своєчасне примусове повне виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року (по справі №522/28065/13-ц), тобто ціленаправленому невиконанні рішення зазначеного суду, неправомірною; визнати бездіяльність начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, що виразилася в відсутності належного контролю за діями державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1, відносно правильності, повноти та своєчасності вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №48817887, неправомірною; зобов'язати начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, або посадову особу, що виконує обов'язки начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, вчинити дії у відповідності до ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» №606 від 21 квітня 1999 року, а саме, перевірити повноту та своєчасність виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року (по справі №522/28065/13-ц) та забезпечити належний контроль за діями державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в рамках виконавчого провадження №48817887; зобов'язати державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1, або іншого державного виконавця, що безпосередньо здійснюватиме виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року (по справі №522/28065/13-ц), до 18 березня 2016 року (шість місяців, з моменту відкриття виконавчого провадження), в повному об'ємі виконати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року (по справі №522/28065/13-ц), чим стягнути з боржника 335494,83 долари США та 3441,00 гривень, посилаючись на таке.

06 жовтня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення по справі №522/28065/13-ц, яким суд задовольнив позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, про солідарне стягнення боргу. 03 лютого 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий документ про стягнення з боржника 335494,83 доларів США, 3441,00 гривен.

15 вересня 2015 року на адресу Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції стягувачем були скеровані необхідні документи, для здійснення примусового виконання рішення суду. 15 вересня 2015 року постановою державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду, а саме - ВП №48817887. Згідно з даними відомостей про виконавче провадження №48817887 ЄДРВП, станом на 16 лютого 2016 року, по згаданому вище виконавчому провадженню посадовими особами Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не приймалися жодні, будь-які дієві виконавчі дії направлені на своєчасне та повне виконання рішення суду, що зумовлює звернення заявника з даною скаргою.

Позивач надав до суду заяву про слухання скарги за його відсутністю, на вимогах наполягав у повному обсязі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2016 року зобовязано Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції надати суду належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 48817887 та докази своєчасного та належного виконання вимог п. 3.1, 3.3 та 3.6 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, що затверджене наказом Міністерства юстиції України «про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень» №43/5 від 20 травня 2003 року, в рамках виконавчого провадження №48817887, але ухвала суду не виконана.

Державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, був сповіщений належним чином, про причини неявку суд не повідомив, про що також свідчить його лист від 13 квітня 2016 року за №4278/1.

Начальник Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, був сповіщений належним чином, про причини неявку суд не повідомив.

Розглянувши скаргу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення скарги з таких підстав.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по справі №522/28065/13-ц, за яким позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу задоволено.

03 лютого 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 боргу у розмірі 335494,83 доларів США, 3441,00 гривень.

15 вересня 2015 року на адресу Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції стягувачем були скеровані необхідні документи, для здійснення примусового виконання рішення суду.

15 вересня 2015 року постановою державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду, а саме - ВП №48817887.

Згідно з даними відомостей про виконавче провадження №48817887 ЄДРВП, станом на 16 лютого 2016 року, посадовими особами Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не приймалися жодні, будь-які дієві виконавчі дії направлені на своєчасне та повне виконання рішення суду.

У відповідності до п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» №512/5 від 02 квітня 2012 року, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначається в ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» №606 від 21 квітня 1999 року, з метою забезпечення електронного документообігу в органах державної виконавчої служби, ведення обліку виконавчих проваджень, контролю за дотриманням державними виконавцями вимог законодавства під час здійснення виконавчих дій, надання оперативного доступу сторонам

виконавчого провадження до його матеріалів Міністерство юстиції України забезпечує функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Порядок ведення такого реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації встановлюються Міністерством юстиції України.

Пункт 1.12.4 Інструкції визначає, що ведення Єдиного реєстру, умови доступу до нього та отримання інформації здійснюються відповідно до Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року № 43/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 року за № 388/7709.

При цьому, пункт 1.12.5 Інструкції передбачає, що з метою забезпечення доступу до інформації Єдиного реєстру у постанові про відкриття виконавчого провадження сторонам виконавчого провадження роз'яснюється право доступу до зазначеної інформації, указуються адреса відповідного веб-сайту в мережі Інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження та порядок його використання.

Як визначає п. 1.1 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, що затверджене наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень» №43/5 від 20 травня 2003 року, Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень» це комп'ютерна база даних, яка створена за допомогою: автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії.

Пункт 3.1 Положення передбачає, що до Єдиного реєстру обов'язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій.

Пункт 3.3 Положення передбачає, що відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Єдиного реєстру одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія.

Пункт 3.6 Положення передбачає, що постанови державного виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

У разі тимчасової відсутності доступу до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (через перебої в електропостачанні, електрозв'язку тощо), як виняток, допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень з подальшим обов'язковим внесенням таких документів до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень в день усунення причин, що перешкоджали доступу до нього.

Отже, витяг з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (відомості з ЄДРВП) є належним доказом щодо підтвердження дій чи бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби. Право доступу до виконавчого провадження шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування всіх документів та відомостей виконавчого провадження, згідно з абз. 1, 3 п. 5.2 Положення, мають сторони виконавчого провадження, у якому вони беруть участь.

Згідно з даними відомостей про виконавче провадження №48817887 ЄДРВП, станом на 16 лютого 2016 року, відділом ДВС, до якого надійшов на виконання виконавчий лист є Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Відповідно з даними відомостей про виконавче провадження №48817887 ЄДРВП, станом на 16 лютого 2016 року, державним виконавцем, який веде виконавче провадження є ОСОБА_1

Згідно з даними відомостей про виконавче провадження №48817887 ЄДРВП, а також Інформації про виконавче провадження №48817887 ЄДРВП, станом на 16 лютого 2016 року, по згаданому вище виконавчому провадженню посадовими особами Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не приймалися будь-які дієві дії направлені на своєчасне та повне виконання рішення суду, починаючи з 01 грудня 2015 року.

Згідно з даними відомостей про виконавче провадження №48817887 ЄДРВП, станом на 16 лютого 2016 року, враховуючи вимоги 3.1 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, державним виконавцем, який веде виконавче провадження взагалі не перевірено фінансовий та майновий стан боржника та не вчинені інші виконавчі дії (відсутні попередження, подання, акти та протоколи, доручення, розпорядження, вимоги, запити, заяви, повідомлення та інші процесуальні документи), тобто всі відомості (документи) про проведення всіх виконавчих дій.

Таким чином, державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 своєю бездіяльністю, не забезпечив належну перевірку фінансового та майнового стану боржника по виконавчому провадженню №48817887, чим створив загрозу повному невиконанню рішення суду.

Відності до ст. 19 Конституції України та п. 2.1 Загальних правил поведінки державного службовця, що затверджені наказом Головного управління державної служби України «Про затвердження Загальних правил поведінки державного службовця» №214 від 04 серпня 2010 року, зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом п. п. 2.2, 2.3, 2.10 та 2.11 Загальних правил поведінки державного службовця, що затверджені наказом Головного управління державної служби України «Про затвердження Загальних правил поведінки державного службовця» №214 від 04 серпня 2010 року, державний виконавець зобов'язаний своєчасно, сумлінно, неупереджено та в межах своїх повноважень виконувати свої посадові обов'язки.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» №606 від 21 квітня 1999 року, зобов'язує державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, ч. 1 ст. 11 закону передбачає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно абз. 1 ч.2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» №606 від 21 квітня 1999 року, державним виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення зазначеного в документі на примусове виконання рішення.

За ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» №606 від 21 квітня 1999 року, у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Для забезпечення ефективності управлінських рішень щодо приведення суспільних відносин у відповідність до вимог права, державні виконавці, від імені держави, наділені достатньо широким спектром повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» №606 від 21 квітня 1999 року та ч. 2 ст. 1, ч. 2 ст. 3, ч. 2 ст. 4, ч. 4 ст. 6, ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» №202 від 24 березня 1998 року, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом, шести місяців, з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, протягом якого повинні бути вжиті всі заходи для своєчасного і мовного примусового виконання рішення.

При цьому, принцип своєчасності виконання рішень полягає в тому, що рішення має бути виконане суворо у термін, передбачений законом, або самим рішенням, а принцип повноти виконання рішення що рішення має бути виконане в повному обсязі, в точній відповідності з його змістом.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконаним на всій території України.

Повне виконаним судового рішення (кінцевий результат) є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямований на захист відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом, про що неодноразово звертає свою увагу Конституційний Суд України (рішення №18-рп/2012 від 13 грудня 2012 року, рішення №11-рп/2012 від 25 квітня 2012 року).

Право на отримання кінцевого результату (повне виконання судового рішення) є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод, а обов'язкове виконання судових рішень (кінцевий результат) - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами.

Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» №3477 від 23 лютого 2006 року, практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 22 лютого 2005 року, ухваленим у справі «Шаренок проти України», встановлено порушення ст. 6 Конвенції та ст. 1 протоколу Першої Конвенції. При цьому, Суд зазначив, що п. 1 ст. 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Тлумачення ст. 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6.

Нормами Закону України «Про виконавче провадження» №606 від 21 квітня 1999 року та Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» №512/5 від 02 квітня 2012 року (зареєстровано в МЮУ 02 квітня 2012 року за №489/20802), не встановлено застереження, або обмеження, або можливість застосування будь-яких застережень, або обмежень щодо можливості невиконання рішення суду в встановлений процесуальний строк.

Як зазначено вище, згідно з даними ЄДРВП, станом на 16 лютого 2016 року, по зазначеному виконавчому провадженню посадовими особами Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не приймалися жодні, будь-які дієві виконавчі дії направлені на своєчасне та повне виконання рішення суду, починаючи з 01 грудня 2015 року, а вчинені дії обмежуються трьома постановами про відкриття виконавчого провадження та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Враховуючи вищезазначену інформацію, переглянувши відомості про виконавче провадження Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та Інформацію про виконавче провадження ЄДРВП, судом встановлено порушення з боку посадових осіб Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції норм діючого законодавства України та прав стягувача.

Бездіяльність посадових осіб Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, що виразилася в незастосуванні повного обсягу виконавчих дій (жодної дії), що потягло за собою невиконання рішення суду на протязі тривалого часу - п'яти календарних місяців, з шести можливих (виходячи з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» №606 від 21 квітня 1999 року, в системному взаємозв'язку з ч. 2 ст. 19 Конституції України), обмежує право стягувача на своєчасне отримання кінцевого результату (повне виконання рішення суду), тобто справедливого суду, та порушує конституційні гарантії держави щодо обов'язковості виконання рішення суду, у чітко визначений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» №606 від 21 квітня 1999 року, контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснює начальник відділу.

Згідно з п. 1.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» №512/5 від 02 квітня 2012 року, безпосередній контроль за діями державного виконавця покладається на начальників відділів примусового виконання рішень та начальників відділів державної виконавчої служби районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних та міжрайонних управлінь юстиції.

При цьому, п. п. 9.2 п. 9 Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби, що затверджене наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Положення про управління державної виконавчої служби головних управлінь юстиції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Положення про районний, районний у місті, міський (міста обласного значення), міськрайонний, міжрайонний відділ державної виконавчої служби» №549/5 від 10 квітня 2012 року визначено, що начальник відділу забезпечує виконання відділом Конституції та законів України, актів та доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, доручень Прем'єр-міністра України, Міністра юстиції, Голови ДВС України, наказів Мін'юсту, ДВС України та головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Отже, начальник Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції зобов'язаний був забезпечити належний контроль за діями державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4, чим забезпечити своєчасне та в повному обсязі застосування всіх виконавцю дій направлених на повне виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України суд може визнати оскаржувані рішення державного виконавця неправомірними та зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу задовольнити вимогу заявника та відновити обмежені права сторони виконавчого провадження.

За ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом розяснюється учасникам процесу, що відповідно до ст. 14 ЦПК України рішення суду є обовязковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Керуючись ст. ст. 383 - 387 ЦПК України, ст. ст. 1, 25, 27, 31, 32, 52 Закону України «Про виконавче провадження» СУД,

У Х В А Л И В :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1, що виразилася в незастосуванні на протязі п'яти місяців жодної виконавчої дії, направленої на своєчасне примусове повне виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року (по справі №522/28065/13-ц), неправомірною.

Визнати бездіяльність начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, що виразилася в відсутності належного контролю за діями державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1, відносно правильності, повноти та своєчасності вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №48817887, неправомірною.

Зобов'язати начальника Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, вчинити дії у відповідності до ч. 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» №606 від 21 квітня 1999 року, а саме, перевірити повноту та своєчасність виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року (по справі №522/28065/13-ц) та забезпечити належний контроль за діями державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в рамках виконавчого провадження № 48817887.

Зобов'язати державного виконавця Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 виконати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2014 року (по справі №522/28065/13-ц), чим стягнути з боржника 335494,83 долари США та 3441,00 гривень.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційна скарга протягом пяти днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали, в іншій частині оскарженню не підлягає.

Суддя: В.К.Гуревський

24.05.2016