У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Ситнік О.М.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Ізяславського району Хмельницької області в інтересах держави до Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Кунівська сільська рада Ізяславського району, про скасування розпоряджень та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року прокурор Ізяславського району Хмельницької області в інтересах держави звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що розпорядженням Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 27 вересня 2012 року № 488/2012-р ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі у приватну власність з метою ведення особистого селянського господарства із земель, розташованих за межами населених пунктів на території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

У подальшому розпорядженням Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 05 грудня 2012 року № 601/2012-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_6 площею 2 га, ОСОБА_7 площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства із земель, розташованих за межами населених пунктів на території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, та передано їх у власність.

На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 24 грудня 2012 року видано державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки.

Прокурор вважав, що вказані розпорядження та державні акти є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки спірні земельні ділянки відносяться до земель резервного фонду, а відповідачі не були членами Колективного сільськогосподарського

підприємства «Росія» (далі - КСП «Росія»), не зайняті у соціальній сфері с. Кунів та не проживають на території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

Водночас на території сільської ради проживають громадяни, які мають право на отримання земельних ділянок з резервного фонду та ще не отримували земельні ділянки у власність. Тому просив:

− визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 27 вересня 2012 року № 488/2012-р «Про надання громадянам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель Кунівської сільської ради» у частині надання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею по 2 га кожному за межами населених пунктів на території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області;

− визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 05 грудня 2012 року № 601/2012-р «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність із земель Кунівської сільської ради» у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства, площею по 2 га кожному, на території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, передачі у приватну власність цієї земельної ділянки для ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку;

− визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 24 грудня 2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 2 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером НОМЕР_2, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02668;

− визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 24 грудня 2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 2 га, з цільовим призначенням -для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером НОМЕР_4, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02667.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2015 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 27 вересня 2012 року № 488/2012-р «Про надання громадянам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель Кунівської сільської ради» у частині надання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею по 2 га кожному за межами населених пунктів на території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 05 грудня 2012 року № 601/2012-р «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність із земель Кунівської сільської ради» у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства, площею по 2 га кожному, на території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, передачі у приватну власність цієї земельної ділянки для ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та видачі державного акта на право власності на земельну ділянку.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 24 грудня 2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 2 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером НОМЕР_2, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02668.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 24 грудня 2012 року, виданий на ім'я ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 2 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером НОМЕР_4, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 02667.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що розпорядженням Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 27 вересня 2012 року № 488/2012-р ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для надання їх у приватну власність з метою ведення особистого селянського господарства із земель, розташованих за межами населених пунктів на території Кунівської сільської ради Ізяславського району (а. с. 9, 10, т. 1).

Розпорядженням Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області від 05 грудня 2012 року № 601/2012-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_6 площею 2,0000 га, ОСОБА_7 площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства із земель, розташованих за межами населених пунктів на території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, та передано їх у власність (а. с. 11, т. 1).

На підставі вказаного розпорядження відповідачам 24 грудня 2012 року видано державні акти серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_3 на право власності на земельні ділянки площею по 2,0000 га кожному з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами: НОМЕР_2, НОМЕР_4, які зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №№ 02668, 02667 (а. с. 12, 156, т. 1).

Задовольняючи позов прокурора, суди вважали доведеним, що на території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області створені землі резервного фонду, а відповідачі відповідно до ст. 25 ЗК України та п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» не належать до категорій осіб, які б мали право на отримання земельної ділянки із земель резервного фонду.

Разом з тим висновки судів містять протиріччя.

Рішенням чотирнадцятої сесії Ізяславської районної ради народних депутатів XXI скликання від 21 жовтня 1993 року № 1 затверджено районну програму земельної реформи на 1993−1995 роки, яка передбачала, зокрема, необхідність передання земель сільськогосподарських підприємств і організацій в колективну власність та створення резервного фонду.

Рішенням одинадцятої сесії Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області XXI скликання від 17 листопада 1993 року затверджено програму земельної реформи та приватизації землі на 1993−1995 роки по Кунівській сільській раді Ізяславського району Хмельницької області.

Рішеннями третьої сесії Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 09 березня 1995 року передано у колективну власність КСП «Росія» 1898 га сільськогосподарських угідь, затверджено резервний фонд площею 260,7 га та видано державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ № 29, який зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 1.

Відповідно до інформації Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 22 червня 2015 року на території сільської ради діяло КСП «Росія». Площа земель резервного фонду, який був створений для подальшого розподілу між членами КСП та між працівниками державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, становила 261 га. Станом на 01 червня 2015 року площа земель резервного фонду, що залишилася нерозподіленою між громадянами, становила 35 га. На території сільської ради рахуються 109 осіб соціальної сфери та 10 осіб учасників антитерористичної операції, які мають право на безоплатну приватизацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не проживали та не проживають на території сільської ради, не зайняті у соціальній сфері села та не брали участі у розвитку інфраструктури населених пунктів сільської ради, не були членами КСП «Росія», яке діяло на території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (а. с 14, т. 1).

Разом з тим згідно з листом відділу Держземагентства в Ізяславському районі у Хмельницькій області від 23 червня 2015 року земельні ділянки передавалися ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно до ст. ст. 118, 121 ЗК України у приватну власність із земель державної власності. У листі зазначено, що інформацією про те, чи виділялися вказані земельні ділянки із земель запасу чи резерву, відділ Держземагентства в Ізяславському районі у Хмельницькій області не володіє, а тому за вказаною інформацією слід звернутися до Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (а. с. 13, т. 2).

Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції допитано в якості спеціаліста виконуючого обов'язки відділу Держгеокадастру в Ізяславському районі Хмельницької області Більську С.І., яка пояснила, що на території Ізяславського району документально не створено землі резервного фонду і підтвердити, чи належать спірні земельні ділянки до земель резерву, вона не може, оскільки документація на землі резерву не виготовлялася.

Відсутність документації із землеустрою щодо створення резервного фонду із земель державної власності на території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області підтверджується також повідомленням в.о. начальника відділу Держгеокадастру в Ізяславському районі Хмельницької області від 14 вересня 2015 року.

Таким чином, зробивши висновок про те, що на території Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області створювався резервний фонд із земель колективної власності, суди не врахували, що відсутні належні та допустимі докази, що земельні ділянки, виділені відповідачам, входили до складу земель резервного фонду.

Закон України «Про власність», який втратив чинність 20червня 2007 року, передбачав у ст. 2, що власність в Україні виступає у таких формах: приватна, колективна, державна.

Згідно зі ст. 30 зазначеного Закону колективний власник самостійно володіє, користується і розпоряджається об'єктами власності, які йому належать. Право колективної власності здійснюють вищі органи управління власника (загальні збори, конференції, з'їзди тощо).

Тобто колективною власністю розпоряджався лише власник, а не орган місцевого самоврядування.

Відповідно до п. п. 1, 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Разом з тим наявність такого резервного фонду могла бути не передбачена, оскільки ні Земельний кодекс України, ні зазначений Указ Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 не містили імперативних норм щодо створення такого фонду.

Крім того, при створенні резервного фонду мали бути зазначені конкретні межі земельної чи земельних ділянок, які включалися до такого фонду і після реорганізації КСП мали бути передані до органів місцевого самоврядування чи органів державної влади залежно від місця знаходження землі та періоду, коли така реорганізація відбулася.

Із матеріалів справи не вбачається, що зборами членів КСП, тобто співвласників земель колективної власності, приймалося рішення про створення земель резервного фонду та його розміри. Візуальний огляд картографічних матеріалів не може бути допустимим доказом віднесення чи невіднесення спірних земельних ділянок до резервного фонду КСП.

Висновок судів про належність спірних земельних ділянок до земель резервного фонду є припущенням також з урахуванням того, що доведення розташування конкретної земельної ділянки у певному земельному масиві потребує спеціальних знань, у тому числі через проведення судової експертизи, оскільки у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до ст. ст. 143, 144 ЦПК призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Також під час розгляду справи судами не враховано, що у цивільному процесі прокурор може звертатися з позовом тільки у чітко передбаченому в ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на час звернення до суду) порядку, згідно з яким не встановлено право прокурора звертатися до суду з позовом про захист права колективної власності, оскільки землі резервного фонду, у контексті позовної заяви, входили до земель, переданих у колективну власність членів КСП «Росія».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що при вирішенні питання щодо процедури скасування ухвали органу владних повноважень не було передбачено достатніх гарантій недопущення зловживання суб'єктом владних повноважень.

Міжнародною судовою установою встановлено порушення національним суб'єктом владних повноважень прав заявника, завдане припиненням помилково наданого йому права на землю; встановлено відсутність строку, протягом якого відповідні рішення можуть бути скасовані, а також те, що ставлення суб'єктів владних повноважень до ситуації заявника було непослідовним, нескоординованим, а це створило тривалий стан невизначеності щодо права заявника на земельну ділянку.

Отже, суди попередніх інстанцій у повному обсязі не з'ясували обставини справи, дійшли передчасного висновку про задоволення позову прокурора, тому судові рішення мають бути скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343−345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 20 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов
А.О. Леванчук
О.М. Ситнік
О.В. Ступак