Провадження № 2/161/3920/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі Педич Ю.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2,

представника відповідача відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_6, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_6, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 вересня 2007 року між ОСОБА_6 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 32729,00 євро.

Крім того, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ним укладено договір застави від 30.11.2006 року, згідно якого в заставу банку передано автомобіль марки Mitsubishi, модель Pajero, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № JMBLYV78W7J000381, колір синій, тип ТЗ - легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1, про що 01.12.2006 року внесено відповідний запис за № 4148298 в Державний реєстр обтяжень рухомого майна, згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про заставу».

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.07.2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 30.11.2006 року в розмірі 193086 гривень 75 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 151113 гривень 20 копійок, заборгованість по процентах становить 31935 гривень 16 копійок, пеня за прострочення сплати кредиту становить 8571 гривня 17 копійок, пеня за прострочення сплати процентів становить 1467 гривень 22 копійки.

20.04.2015 року між AT «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №17, на підставі якого відступлено право вимоги до ОСОБА_6 за кредитним договором № 0 від 30.11.2006 року.

Крім того, відповідно до умов договір факторингу №17 від 20.04.2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» наділено усіма правами вимоги до ОСОБА_6, якими раніше було наділене AT «УкрСиббанк», в тому числі за договором застави від 30.11.2006 року, згідно якого передано в заставу банку вищевказаний автомобіль.

Вказує, що фактично на сьогоднішній день між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ОСОБА_6 досягнуто згоди, щодо порядку погашення заборгованості останнього шляхом реалізації предмету застави, проте на майно що перебуває в заставі накладено наступні арешти: тип обтяження: арешт рухомого майна № 11662672 від 29.09.2011 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.09.2011 року винесена Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, об'єкт обтяження: все рухоме майно; тип обтяження: арешт рухомого майна № 13989453 від 01.11.2013 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.10.2013 року винесена Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, обєкт обтяження: все рухоме майно; тип обтяження: арешт рухомого майна № 13989463 від 01.11.2013 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.10.2013 року винесена Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, обєкт обтяження: все рухоме майно; тип обтяження: арешт рухомого майна № 14057703 від 09.12.2013 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 09.12.2013 року винесена ОСОБА_4 відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, обєкт обтяження: все рухоме майно; тип обтяження: арешт рухомого майна № 14617268 від 04.11.2014 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.11.2014 року винесена Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, обєкт обтяження: все рухоме майно; тип обтяження: арешт рухомого майна № 15070000 від 09.02.2015 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2015 року винесена Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, обєкт обтяження: все рухоме майно; тип обтяження: арешт рухомого майна № 15258685 від 16.03.2015 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.03.2015 року винесена ОСОБА_4 відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, об'єкт обтяження: все рухоме майно; тип обтяження: арешт рухомого майна № 15338259 від 08.05.2015 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.04.2015 року винесена ОСОБА_4 відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, обєкт обтяження: все рухоме майно; тип обтяження: арешт рухомого майна № 15570196 від 09.11.2015 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.11.2015 року винесена ОСОБА_4 відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, обєкт обтяження: все рухоме майно; тип обтяження: арешт рухомого майна № 15657266 від 13.01.2016 року, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.01.2016 року винесена ОСОБА_4 відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, обєкт обтяження: все рухоме майно.

Посилаючись на наведене, позивач просив суд звільнити з-під вищевказаних арештів автомобіль марки Mitsubishi, модель Pajero, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № JMBLYV78W7J000381, колір синій, тип ТЗ - легковий, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, з підстав викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити.

Представники відповідачів відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3, ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю вимог.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, проте подав письмову заяву про визнання позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Судом встановлено, що 30.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 32729,00 євро та сплатити проценти в порядку та на умовах, визначених договором.

Крім того, з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 укладено договір застави від 30.11.2006 року, згідно якого останнім в заставу банку передано автомобіль марки Mitsubishi, модель Pajero, 2006 року випуску, колір синій, тип ТЗ легковий, реєстраційний номер НОМЕР_2, номери агрегатів: шасі JMBLYV78W7J000381, про що 01.12.2006 року внесено відповідний запис за № 4148298 в Державний реєстр обтяжень рухомого майна, згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про заставу» (а.с. 5).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.07.2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та застави майна № 0 від 30.11.2006 року в розмірі 193086 гривень 75 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту становить 151113 гривень 20 копійок, заборгованість по процентах становить 31935 гривень 16 копійок, пеня за прострочення сплати кредиту становить 8571 гривня 17 копійок, пеня за прострочення сплати процентів становить 1467 гривень 22 копійки.

20.04.2015 року на підставі договору факторингу №17 AT «УкрСиббанк» та відступило на користьТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право вимоги до ОСОБА_6 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.11.2006 року та договором застави транспортного засобувід 30.11.2006 року, згідно якого передано в заставу банку вищевказаний автомобіль (а.с. 16-20).

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про заставу» (в редакції станом на вересень 2007 року) застава рухомого майна може бути зареєстрована відповідно до закону. Обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (ст.11 Закону).

…

Відповідно до положень ст.ст.3, 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов'язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем.

Згідно вимог ст. ст. 12, 14 Закону на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Підставою для зняття арешту з автомобіля позивач зазначає набуття ним вищого пріоритету та переважного права на звернення стягнення на предмет обтяження.

Як слідує із змісту статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», арешт із майна боржника може бути знятий на підставі постанови державного виконавця про зняття арешту, затвердженої начальником відповідного органу державної виконавчої служби, за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення встановленого Законом України «Про виконавче провадження». У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізовано.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив зі спірного автомобіля зняти арешт, який був накладений постановами відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції по 10 різних виконавчих документах, поданих відповідними стягувачами.

Разом з тим, жодного стягувача позивач не вказав стороною у справі, хоча кожна особа повинна знати про те, що її право оспорюється.

Однак, після роз'ясненого судом права в порядку ст. 33 ЦПК України заявити клопотання про залучення співвідповідачів, позивач таким правом не скористався.

При цьому, судом встановлено з пояснень представників ДВС, що станом на день розгляду справи, заборгованість ОСОБА_6 існує перед іншими стягувачами.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Таким чином, дії державної виконавчої служби ґрунтуються на законних підставах. Виконавче провадження було відкрите з метою примусового виконання судового рішення для стягнення заборгованості, а арешт є забезпеченням реального виконання такого зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позвоних вимог.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 14, 60, 212-215 ЦПК України, ч.1 ст.15 Закону України «Про заставу», ст.ст. 3, 4 ст. 12, 14 ч.1 ст.20 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ч. 4 ст.54 ,ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_6, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області, ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк