Справа № 761/6670/16-ц
Провадження № 2-о/761/144/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Сівоха І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованих осіб: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забігайло Сергія Юрійовича, Головного територіального управління юстиції у міста Києві, Київської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту також - заявник) звернулась до суду із заявою, в якій провила суд встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року однією сім'єю більш як п'ять років за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги заявниця мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, який був зареєстрований у АДРЕСА_1. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, земельної ділянки (площею 0,06 га) та садового будинку, який розташований по АДРЕСА_2, площею 20 кв.м. по АДРЕСА_3, автомобіля марки ГАЗ 2410, 1988 року випуску, кузов № НОМЕР_1. Після смерті ОСОБА_3 06.11.2015 року була заведена спадкова справа.

За життя, ОСОБА_3 склав заповіт на ім'я ОСОБА_1 на квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_1.

Заявник зазначала, що її чоловік являвся рідним племінником дружини покійного - ОСОБА_4. З самого початку у них були теплі, родинні стосунки. Оскільки у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 помер єдиний син, заявниця та її чоловік були як рідні діти та завжди допомагали з побутовими клопотами, їздили на дачу як відпочивати, так і допомагати по господарству.

З січня 2010 року ОСОБА_1, за проханням ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_4 переїхала до квартири у АДРЕСА_1 та доглядала за ними, проживала в одному помешканні, була пов'язана спільним побутом, купувала харчі, готувала їсти, прибирала, прала, доглядала за здоров'ям, сплачувала комунальні послуги до смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Заявниця зазначала, що вона також займалась організацією поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_4, сплативши вартість необхідних ритуальних послуг.

10.02.2016 року заявниця звернулась до приватного нотаріуса КМНО Забігайло С.Ю. для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке не було охоплене заповітом, де їй було відмовлено, оскільки не було доказів, які посвідчують факт спільного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти років.

Посилаючись на викладене, а також вимоги ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1264 ЦК України, ОСОБА_1 просила суд встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року однією сім'єю більш як п'ять років за адресою: АДРЕСА_1.

Заявник та її представник в судовому засіданні подану заяву підтримали та просили суд про задоволення.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Забігайло Сергій Юрійович надав суду копії матеріалів спадкової справи та звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутності.

Допитана як свідок в судовому засіданні ОСОБА_5, яка є матір'ю чоловіка заявниці, пояснила суду, що померлий ОСОБА_3 був сліпим і заявниця допомагала йому по господарству та купувала все необхідне. З січня 2010 року ОСОБА_1 постійно проживала з померлим до дня його смерті, ночувала і жила АДРЕСА_1.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який є чоловіком заявниці, пояснив суду, що з 2008 року він разом із ОСОБА_1 допомагав померлому. З початку 2010 року заявниця почала проживати з померлим, допомагаючи по господарству та доглядаючи останнього.

Свідок ОСОБА_7, яка є подругою заявниці, в судовому засіданні пояснила, що з 2010 року ОСОБА_1 проживала з померлим до моменту його смерті та вела з ним спільне господарство.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2, виданим Відділом реєстрації смерті у місті Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.22).

Згідно із заповітом від 12.08.2015 року, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_1 належну йому квартиру під АДРЕСА_1 (а.с. 20).

06.11.2015 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забігайло С.Ю. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 72).

Постановою № 05/02-31 від 10 лютого 2016 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забігайло С.Ю., ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме: земельну ділянку (площею 0,06 га) та садового будинку, який розташований по АДРЕСА_2, площею 20 кв.м. по АДРЕСА_3, автомобіля марки ГАЗ 2410, 1988 року випуску, кузов № НОМЕР_1, обґрунтувавши відмову тим, що ОСОБА_1 не має доказів, що свідчать про факт спільного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше як п'ять років (згідно ст. 1264 ЦК України).

Згідно із довідкою, виданою КП ЖЕК «Золотоустівська» 10.02.2016 року № 493, ОСОБА_1 проживала АДРЕСА_1 без реєстрації з 15.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року разом з ОСОБА_3 та сплачувала за квартирну плату та комунальні послуги (а.с. 44).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно із абз. 4 п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7, до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Пунктом 9 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, судам роз'яснено, що при встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення ст. 3 СК, відповідно до якої сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а також те, що сім'я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судам необхідно враховувати перебування заявників в зареєстрованому шлюбі, коли такий шлюб у встановленому порядку не припинено. В зв'язку із чим створення сім'ї з іншою особою буде суперечити моральним засадам суспільства, і заявник не може набувати право на спадщину, як спадкоємець четвертої черги за законом. У цьому випадку встановлення факту не зумовлює юридичних наслідків, тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Відповідно до ч.ч. 2 та 4 ст. 3 СК України Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

В даному випадку із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 12.09.1991 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 9), доказів припинення шлюбних відносин суду не надано.

Таким чином, ставлячи питання перед судом про визнання факту проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю більше як п'ять років, ОСОБА_1 перебувала у сімейних відносинах з іншою особою.

Окрім того, заявник в судовому засіданні не пояснила на яких підставах вона створила сім'ю із ОСОБА_3, оскільки в розумінні статті 3 СК України, з померлим у заявниці не було а ні кровного споріднення, а ні шлюбу, а ні усиновлення.

Суд також критично оцінює покази свідків, надані в судовому засіданні, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є близькими родичами заявниці та можуть бути зацікавленими в результатах розгляду даної заяви.

Щодо довідки КП ЖЕК «Золотоустівська», яка засвідчує проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 без реєстрації з 15.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року разом з ОСОБА_3, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем перебування фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місцем проживання фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Реєстрація місця проживання або місця перебування - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, довідка про звернення за захистом в Україні.

Доказів на підтвердження проживання або перебування заявниці АДРЕСА_1 в розумінні Закону суду не надано.

Окрім того, до повноважень комунальних підприємств, на обслуговуванні яких перебуває житловий будинок не належить видання довідок, які посвідчують проживання осіб в певний час в певному місці протягом визначеного строку та без реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною другою ст. 256 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі ОСОБА_3 однією сім'єю більше п'яти років слід відмовити у зв'язку із необґрунтованістю та недоведеністю заявлених вимог.

Керуючись ст. 3 СК України, ст.ст. 1216, 1264 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 256, 259 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1, за участю заінтересованих осіб: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забігайло Сергія Юрійовича, Головного територіального управління юстиції у міста Києві, Київської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК