АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6925/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1055/16Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Одринської Т.В., Бондаревської С.М., при секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2016 рокупо справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та компенсацію середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказував, що він має значний трудовий стаж роботи на ДП «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації», позитивні показники діяльності, відсутність претензій щодо якості, ефективності праці. Згідно наказу відповідача № 189-к від 09.11.2015 року його було звільнено з посади начальника сектору повірки та метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки теплотехнічних величин відділу повірки метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки електрорадіотеплотехнічних величин за п.1 ст. 40 КЗпП України. Не погоджуючись з таким наказам, зазначав, що будь-яких змін в структурі, штатному розписі підприємства не відбулося, як і скорочення посад, а звільнили його, оскільки він є пенсіонером, що є дискримінацією по віковому принципу.

Посилаючись на викладене, просив скасувати наказ № 189-к від 09 листопада 2015 року про звільнення, поновити його на займаній посаді та стягнути компенсацію середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 31296 грн. 20 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та компенсацію середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Судове засідання проводилось за участі апелянта та представників сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що з 12 жовтня 1967 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем, а з 03 січня 2012 року працював на посаді начальника сектору повірки та метрологічної атестації ЗВТ теплотехнічних величин відділу повірки та метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки електрорадіотеплотехнічних величин.

Згідно з частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України підприємствомає право самостійно визначати свою організаційну структуру та встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

18.08.2015 року на розширеному засіданні профкому первинної профспілкової організації ДП «Полтавастандартметрологія» та адміністрації підприємства було погоджено подання адміністрації підприємства щодо зменшення обсягів робіт та скорочення штату працівників підприємства, що підтверджується протоколом №14 від 18.08.2015 року (а.с.12).

Наказом № 292 від 28 серпня 2015 року по ДП ««Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» «Про зміни в структурі та штатному розписі» на підставі Колективного договору ДП «Полтавастандартметрологія» на 2014-2015 роки, з метою оптимізації та підвищення ефективності управління підприємством з 02 листопада 2015 року реорганізовано сектори повірки та метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки теплотехнічних величин і електричних та магнітних величин відділу повірки та метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки електрорадіотеплотехнічних величин та залишено безпосередньо у відділі наступні посади: провідного інженера з метрології 2 одиниці, інженера з метрології 1 категорії 6 одиниць, інженера з метрології 2 категорії 6 одиниць, інженера 1 одиницю. Скорочено дві посади начальника сектору (а.с.16).

Наказом № 127к від 28 серпня 2015 року «Про скорочення посад» на підставі наказів по ДП «Полтавастандартметрологія» від 28.08.2015 року № 291, №292 «Про зміни в структурі та штатному розписі» серед інших скорочена посада начальника сектору повірки та метрологічної атестації ЗВТ теплотехнічних величин відділу повірки та метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки електрорадіотеплотехнічних величин в особі ОСОБА_2. З даним наказом позивач ознайомився 28 серпня 2015 року, про що свідчить його підпис та даний факт ним не оспорювався в судовому засіданні (а.с.17-18).

11.09.2015 року загальними зборами трудового колективу ДП «Полтавастандартметрологія» було затверджено рішення адміністрації щодо оптимізації структури підприємства, що підтверджується протоколом №2 від 11.09.2015 року (а.с. 14-15).

Згідно протоколу № 21 розширеного засідання профспілкогово комітету первинної профспілкової організації ДП «Полтавастандартметрологія» від 09 листопада 2015 року надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_2 у зв'язку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з 09 листопада 2015 року.

Наказом № 189к від 09 листопада 2015 року позивача звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України. У цей же день позивач ознайомився з наказом та підтвердив дану обставину в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства. Крім того, місцевий суд вважав безпідставними посилання позивача та представника позивача щодо дискримінації позивача при звільненні за віковим принципом, оскільки даний факт не знайшов свого підтвердження в ході судового засідання.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частинами 2, 3 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Судом встановлено, що дійсно на підприємстві мало місце скорочення штату працівників, яке було проведено в установленому порядку, позивача було попереджено про наступне звільнення належним чином та в строки передбачені законодавством. На час звільнення позивача останній не перебував на лікарняному чи відпустці. Відповідачем отримано згоду на звільнення позивача у профспілковому комітеті, членом якого є останній. На час звільнення позивача вакантних посад на підприємстві не було. Про наступне скорочення посади позивача та звільнення останнього відповідачем у встановленому порядку попереджено службу зайнятості. Окрім того, штатним розписом, яке вводиться в дію з 03 листопада 2015 року на ДП «Полтавастандартметрологія», не передбачена штатна одиниця начальника сектору, що виключає можливість залишення позивача на роботі, виходячи з положень ст. 42 КЗпП України.

Встановивши вказані факти на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання роботодавцем чинного законодавства при звільненні позивача, а тому, не вбачаючи порушень трудових прав даного працівника, правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі і, нерозривно пов'язаних з ними, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи позивача про дискримінаційний характер його звільнення, наявність власних мотивів керівництва та штучний характер змін на підприємстві щодо необхідності скорочення штату, не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та не мають відповідного підтвердження, а тому мають суб'єктивний характер, який ґрунтується на припущеннях.

Твердження позивача щодо ведення нової посади провідного інженера з метрології та прийняття на роботу до сектору ОСОБА_3, суд першої інстанції вважав неспроможними та перевіривши доводи позивача, щодо порушення його переважного права на залишення на роботі, обґрунтовано з ними не погодився. Це при тому, що вказану особу було призначено одночасно з повідомленням позивача про звільнення.

Доводи позивача про порушення відповідачем вимог передбачених ст. 49-2 КЗпП України в частині невиконання обов'язку щодо його працевлаштування, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт відсутності документальних даних пропозиції позивачу вакантних посад при їх відсутності, не вказує на їх не дотримання, та не порушує встановленого порядку.

Факт переведення ОСОБА_4 на посаду провідного інженера з метрології відділу повірки та метрологічної атестації засобів вимірювальної техніки електрорадіотехнічних величин, яка була введена 30.10.2015 року, також не порушує прав позивача на працевлаштування, оскільки підставою для прийняття такого рішення є висновки спеціально створеної комісії, які ґрунтуються на переважному праві ОСОБА_4 на працевлаштування на вакантну посаду, які позивачем не оскаржувалися.

Висновки місцевого суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені у постановах ВСУ №.6-65цс12 від 27 червня 2012 року та №6-491цс15 від 01.07.2015 року.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, місцевий суд правильно з'ясував обставини справи, всебічно та об'єктивно перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та постановив законне й обґрунтоване рішення з правильним застосуванням норм матеріального права.

Тому, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Г.Л. Карпушин

Судді: /підпис/ Т.В. Одринська /підпис/ С.М. Бондаревська

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: