Справа № 442/3578/15 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/4038/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Фейір К.О.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 20121 червня 2016 року5 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Консул» про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,-

встановила:

В травні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПП «Консул» про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Вимоги обгрунтовував тим, що 24.03.2008 року між сторонами укладено договір про інвестиції у будівництво. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.05.2011 року зазначений договір розірвано, стягнуто з ПП «Консул» в користь позивача 104130 грн. інвестиційних платежів, 17342 грн. інфляційних втрат, 116 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Оскільки відповідач на даний час боргу не погасив, просив стягнути інфляційні втрати та три проценти річних за період з 20.04.2015 року по 20.05.2015 року в сумі 27735,83 гривень.

Оскаржуваним заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Консул» на користь ОСОБА_3 14578,20 грн. інфляційних втрат та три проценти річних в сумі 256,75 грн.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до цього суду.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2015 рокув частині відмови позовних вимог оскаржив позивач ОСОБА_3, з таким не погоджується та вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Звертає увагу на те, що рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.05.2011 року набрало законної сили, відтак з цього часу у відповідача наявний перед ним борг в розмірі 121588,00 грн.

Покликаючись на лист ВСУ № 62-97р. зазначає, що розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період прострочення з 01.01.2014 р. по 01.05.2015 р. становить 121588,00*1,71233=208199,14 грн., з яких інфляційні втрати 86611,14 грн.

Враховуючи те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2015 року стягнуто з ПП «Консул» на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати за період з 01.01.2014 року по 01.04.2015 року в сумі 60151,46 грн., тому вважає, що інфляційні втрати за квітень 2015 року становлять 26459,68 грн.

Просить заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2015 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про стягнення 13157,63 грн. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник відповідача ПП «Консул», будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 109), в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.05.2011 року у справі № 2-311/11, договір про інвестиції в будівництво від 24 березня 2008 року розірвано, стягнуто з Приватного підприємства «Консул» на користь ОСОБА_3 104130, 00 грн. інвестиційних платежів, 17342,00 грн. інфляційних втрат, 116,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, усього 121588, 00 грн.

Предметом розгляду в даній справі є відповідальність відповідача за порушення грошового зобов'язання в розмірі 104130 грн., покладеного на нього рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 травня 2011 року, яке не виконувалося ним з травня 2011 року по 26 травня 2015 року.

В свою чергу, інфляційні втрати за період з 01.01.2014 року по 20.04.2015 року в сумі 60151,46 грн. та три проценти річних за цей самий період в сумі 14230,76 грн. стягнуто з відповідача в користь позивача рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.04.2015 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив перед позивачем виконання грошового зобов"язання, тому відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України, за заявою кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно проведених судом розрахунків інфляційні втрати за період квітня 2015 року становлять 104130 грн./100%*14%=14578,2 грн., а три проценти річних за період з 20.04.2015 року по 20.05.2015 року становлять 256,75 грн.

При цьому, суд відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 13157,63 грн., оскільки розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних повинен розраховуватись, виходячи з основної суми боргу в розмірі 104130 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що остаточна правова позиція про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат у зв»язку із невиконання рішення суду, викладена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року по справі № 6-2168, у якій суд звернув увагу на те, що відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Враховуючи те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.05.2011 року у справі № 2-311/11 стягнуто з ПП «Консул» на користь ОСОБА_3 104130, 00 грн. інвестиційних платежів, таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які відповідач ПП «Консул» належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

Заперечення відповідача стосовно того, що між сторонами не виникло грошових зобов'язань, а тому не підлягає до застосування ст. 625 ЦК України, не знайшли свого підтвердження, не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано провів розрахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних із основної суми боргу 104130 грн., яка стягнута відповідно до рішення від 16.05.2011 року, відтак правильно стягнув з відповідача в користь позивача 14578,20 грн. інфляційних втрат та 256,75 грн. 3% річних за період з 20.04.2015 року по 20.05.2015 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Таким чином, доводи апелянта про необхідність нарахування інфляційних втрат та 3% річних із всіє суми заборгованості, яка стягнута рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.05.2011 року в сумі 121588,00 грн., в тому числі 17342,00 грн. інфляційних втрат, є безпідставними.

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції докази, судова колегія приходить переконання, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про частково задоволення вимог позивача, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин