Справа № 459/162/16 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/2949/16 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника відповідача - Вандзьо О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Вказує, що обов'язок відшкодувати спричинену йому моральну шкоду покладається саме на відповідача, а не на роботодавця, оскільки на день встановлення йому втрати професійної працездатності вперш відповідальним за відшкодування шкоди був саме відповідач на підставі ч.3ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності». Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Червонограді Львівської області 45 000 грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак колегія суддів вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що він повідомлявся про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає та підстав для скасування оскаржуваного рішення немає з таких підстав.

Із оскаржуваного рішення та матеріалів справи вбачається, що згідно з трудовою книжкою позивача останній 30.12.1974 року прийнятий підземним учнем доставщиком такелажником на шахту №2 «Великомостівська» комбінату Західно-Українського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Укрзахідвугілля». 13.03.1975 року переведений доставщиком такелажником з повним робочий днем. 27.05.1975 року переведений підземним учнем прохідника. 14.01.1976 року переведений підземним прохідником з повним робочим днем під землею. 02.01.1979 року переведений машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем під землею. 20.10.1992 року переведений підземним гірничим майстром з повним робочим днем під землею. 11.01.1992 року звільнений по ст.36 КЗпП. 11.01.1993 року прийнятий по переводу підземним начальником дільниці ПР-2 з повним робочим днем під землею. 16.09.2002 року звільнений по ст.38 КЗпП. 24.09.2002 року прийнятий заступником начальника дільниці по переробці деревини. 01.11.2003 року переведений поверхневим учнем слюсаря-ремонтника. 17.11.2003 року переведений поверхневим слюсарем-ремонтником 6 розряду. 25.12.2003 року переведений провідним інженером МТП. 23.03.2004 року переведений провідним інженером по металокріпленню на цій посаді працює по даний час.

Відповідно до довідки МСЕК №3 серії ЛВА-2 № 007489 від 02.10.2002 року позивачу вперше встановлено 45% втрати працездатності по професійному захворюванні від 05.08.2002 року. Дата переогляду 25.09.2003 року.

Згідно довідки МСЕК №3 серії ЛВА-1 № 160885 від 09.10.2003 року позивача повторно оглянуто та встановлено III групу інвалідності по професійному захворюванні безтерміново.

Згідно з довідкою МСЕК №3 серії ЛВА-2 № 005538 від 09.10.2003 року позивачу встановлено безтерміново 45% втрати професійної працездатності.

Вказане свідчить про те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою 45% професійної працездатності вперше виникло у позивача в 2002 році, при повторному огляді відсоток втрати професійної працездатності не змінився.

Позивач, через вказане професійне захворювання неодноразово звертався до медичних закладів та перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, що стверджується згаданими медичними документами.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відшкодування моральної шкоди позивачу незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку здійснювати таку виплату з посиланням на те, що з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», відповідно до ч.8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Так, відповідно до п.п. "е" п.1 ч.1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин), у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Однак, з 1.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці». Цим Законом внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладено в новій редакції з назвою: Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч. 7 ст. 36 цього Закону, страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Згідно із ч.8 ст. 36 вказаного Закону, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Враховуючи вказану норму Закону, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою незалежно від часу настання страхового випадку та стягнення такої шкоди з Відділень виконавчої дирекції фонду не передбачено, однак це не позбавляє права потерпілих на отримання такого відшкодування відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України з роботодавця.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалене з порушенням вимог ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи не заслуговують на увагу з огляду на те, що в ст. 58 Конституції України викладене загальне правило дії закону у часі.

Разом з тим, ч. 1 ст. 5 «Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування громадян України здійснюється, зокрема, за принципом законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись принципом прямої дії Закону в часі, застосовуючи закон, який діє на час прийняття рішення суду, правильно зробив висновок про те, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді не є належним відповідачем у справі.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують та таку слід відхилити, рішення ж як таке, що ухвалене із дотримання вимог закону та у відповідності до обставин справи - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.