УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції, третя особа - ОСОБА_5, про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом.

Зазначав, що 05 грудня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 750 дол. США із сплатою процентної ставки у розмірі 14,250 % річних та кінцевим терміном повернення до 05 грудня 2027 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 05 грудня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно з умовами якого останній зобов'язався відповідати перед банком за борговими зобов'язаннями ОСОБА_5, що виникають із кредитного договору від 05 грудня 2007 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2010 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 455 720 грн 65 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Посилаючись на те, що банком пропущено шестимісячний строк для звернення до суду з позовом до поручителя про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, просив суд визнати припиненою поруку з 08 грудня 2010 року за договором поруки від 05 грудня 2007 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано припиненою з 08 грудня 2010 року поруку ОСОБА_3 за договором поруки, укладеним 05 грудня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального прав, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що звертаючись до суду із позовом до позичальника та поручителя про дострокове повернення кредитних коштів банк, пропустив шестимісячний строк для такого звернення, встановлений положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, у зв'язку із чим порука є припиненою.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що рішенням суду, яке набрало законної сили у 2011 році, з позичальника та поручителя стягнуто заборгованість за кредитним договором від 05 грудня 2007 року, а тому відсутні правові підстави для визнання поруки припиненою.

Судами встановлено, що 05 грудня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 50 750 дол. США із сплатою процентної ставки у розмірі 14,250 % річних та кінцевим терміном повернення до 05 грудня 2027 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 05 грудня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно з умовами якого останній зобов'язався відповідати перед банком за борговими зобов'язаннями ОСОБА_5, що виникають із кредитного договору від 05 грудня 2007 року.

08 липня 2009 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направлено на адресу ОСОБА_5 вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 05 грудня 2007 року.

У зв'язку із невиконанням вимог про дострокове повернення кредитних коштів 26 травня 2010 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за указаним кредитним договором.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 04 січня 2011 року, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 455 720 грн 65 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судовим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2010 року, яке набрало законної сили, встановлено, що порука ОСОБА_3 не припинилася, у зв'язку із чим з нього як з поручителя та позичальника у солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами закону, які підлягали застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про те, що встановлені судовим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2010 року обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України мають преюдиційне значення для суду при вирішенні цієї справи і суд не вправі вирішувати питання про припинення поруки відповідно до положень ст. 559 ЦК України, з урахуванням обставин, що існували на час ухвалення рішення суду, яким із ОСОБА_3 як поручителя за кредитним договором стягнуто кредитну заборгованість.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, рішення апеляційного суду у справі ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги не спростоване, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 333, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_3, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

О.В.Попович