Справа № 285/158/16-ц
провадження № 2/0285/448/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.05.2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участі секретаря судового засідання Сарган О.А. та осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, відповідача: ОСОБА_2, представника позивача: ОСОБА_3, представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

25.01.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 14.05.2005 року. Крім того, просила визначити місце проживання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, - з матір'ю (позивачем).

15.03.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. з батьком (відповідачем).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що перебуває з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, мають дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, бешкетує, ображає і б'є в присутності дітей, не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не дбав про взаємоповагу, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. Дітей просить залишити на її вихованні.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 зазначає, що він не заперечує проти розірвання шлюбу, але старший син бажає залишитися з ним. Крім того, посилався на те, що позивач не має постійного місця проживання.

Позивач та її представник в судовому засіданні пояснили, що сім'я розпалась та дружина пішла від чоловіка. Разом з нею пішли діти. Свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти зустрічного позову заперечувала, посилаючись на те, що батько не зможе забезпечити належне виховання та догляд дитини, оскільки під час спільного проживання не цікавився вихованням дітей, не відвідував школу де вони навчаються, не виявляв належну турботу. Дитина, яку відповідач просить залишити проживати з ним, має психологічний зв'язок з матір'ю та молодшим братом, розривання якого може мати негативні наслідки.

Відповідач та його представник не заперечували проти розірвання шлюбу, але зазначили, що причини розпаду сім'ї, зазначені позивачем, не відповідають дійсності. Твердження про його аморальну поведінку також не відповідають дійсності. Конфлікти в сім'ї виникли через подружню зраду дружини, яка пішла з дому та проживає на теперішній час з іншим чоловіком. Відповідач є турботливим батьком, матеріально забезпечував родину та на теперішній час продовжує надавати матеріальну допомогу дітям. Разом з тим, позивач провокує конфлікти та обмежує його спілкування з дітьми. Він двічі звертався до органу опіки зі скаргами на перешкоди з боку дружини у спілкуванні з дітьми. Під час спільного проживання він належним чином виконував батьківські обов'язки та відвідував школу, де навчаються сини. Усі необхідні витрати, пов'язані із навчанням дітей, оплачує він. Крім того, посилались на те, що ОСОБА_1 не має постійного місця проживання - за нетривалий час орендує вже другу квартиру. За характером роботи позивач працює за змінним графіком, часто у нічну зміну. Чоловік, який проживає з нею є сторонньою особою для дітей та негативно на них впливає. Оскільки молодший син виявляє прихильність до матері і не бажає проживати з батьком, відповідач не заперечує проти задоволення позову в частині визначення місця проживання сина ОСОБА_7 з матір'ю. Разом з тим, просив задовольнити зустрічний позов про визначення місця проживання сина ОСОБА_8 з ним.

Представник органу опіки та піклування підтримала первинний позов та заперечувала проти зустрічного позову. Надала суду висновок органу опіки про доцільність залишення обох дітей на виховання матері.

В судовому засіданні суд вислухав дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який висловив бажання проживати з батьком. Частину пояснень він дав у відсутності батьків, які тимчасово видалялись із зали суду, але за участі психолога. ОСОБА_8 підтвердив, що батько виявляє турботу про нього, надає допомогу у навчанні, неодноразово відвідував школу. Дитина також повідомила, що відстань до школи від помешкання батька та від помешкання матері є приблизно однаковою. Він підтримує більш близькі стосунки з родичами з боку батька, а також дружні стосунки з сусідськими дітьми, які проживають поруч з будинком батька. Натомість будь-яких друзів та знайомих дітей за теперішнім місцем проживання матері він не має. Зменшення обсягу спілкування з матір'ю та братом, що неминуче виникає внаслідок окремого проживання, на думку ОСОБА_6, не має для нього важливого значення. Крім того, скаржився на те, що чоловік, який проживає разом з матір'ю, застосовував до нього фізичні покарання, а саме - наносив удари рукою по тілу. У присутності матері повторити ці пояснення відмовився.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.05.2005 року, який зареєстрований виконкомом Дідовицької сільської ради Новоград-Волинського р-ну, актовий запис № 02 ( а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9,10).

В судовому засіданні сторони визнали факт подружньої невірності дружини як основну причину розпаду сім'ї. На теперішній час проживають окремо, спільне господарство не ведуть.

Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе.

При розгляді справи суд виходив з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. А тому, враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що сім'я розпалася остаточно, шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, а тому, наявні підстави для розірвання шлюбу. Будь-які права дітей внаслідок розірвання шлюбу порушені не будуть.

Оскільки сторони не мають спору щодо визначення місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю, і відповідач визнає позов у цій частині, суд дійшов висновку, що така вимога підлягає задоволенню.

Щодо визначення місця проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, суд дійшов наступного висновку.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року).

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків.

Відповідно до ст.ст. 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно ч. 3 ст. 4 СК України.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, вони мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства (ст. 151 СК України).

Суду не надано доказів, які б негативно характеризували поведінку сторін та їх ставлення до виховання дітей.

Орган опіки надав суду висновок про доцільність визначення місця проживання обох дітей з матір'ю.

Разом з тим, будь-яких обґрунтувань на користь такого вирішення спору наданий висновок не містить. Переваги умов проживання або інші обставини, які вплинули на рішення органу опіки, не наведено.

Суд бере до уваги, що на момент розгляду справи в суді неповнолітньому ОСОБА_6 виповнилось 10 років та відповідно до ст. 160 СК України, ч. 3 ст. 29 ЦК України місце проживання дитини має визначатись за спільною згодою батьків та самої дитини.

Суд враховує думку дитини, яка впевнено висловила своє бажання проживати з батьком, а також приймає до уваги факти обмежень та перешкод у їх спілкуванні, на які посилався відповідач, та які визнано позивачем у судовому засіданні.

З поведінки ОСОБА_6 в судовому засіданні вбачається його глибокий емоційний зв'язок з батьком. Натомість, спілкування з матір'ю з окремих питань, зокрема щодо ставлення до дитини співмешканця матері, створює очевидну стресову ситуацію - мати підвищує голос, а дитина плаче та замикається.

З пояснень сторін встановлено, що мати має змінний графік роботи, внаслідок чого в нічний час діти часто залишаються під наглядом сторонніх осіб.

Разом з тим, батько працює виключно у денний час і за його відсутності діти перебувають під наглядом родичів.

На підставі вищевикладеного, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність визначення місця проживання дитини ОСОБА_6 з батьком.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання ОСОБА_6 та задовольняє зустрічний позов відповідача ОСОБА_2

Суд зазначає, що визначення місця проживання дітей судовим рішенням не є перешкодою для спілкування між дітьми, а також між батьком або матір'ю та дитиною, яка проживає окремо від нього (неї). Таке право, у разі його порушення, також підлягає захисту в судовому порядку.

Враховуючи розмір судового збору, сплачений сторонами та задоволення їх вимог, суд дійшов висновку, що судові витрати кожної сторони не підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони.

Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого14.05.2005 року виконкомом Дідовицької сільської ради Новоград-Волинського району, актовий запис № 02.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.

У задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_6 з матір'ю ОСОБА_1 - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 20.05.2016 року.

Головуючий: А.В. Помогаєв