Справа № 500/776/16-ц
Провадження № 2/500/1495/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

при секретарі - Петровій В.В.,

за участю сторін: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Смокіної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив та яким просив встановити факт спільного постійного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 року, як сина з батьком та визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 та померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7, мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Доказ про право на спадкування згідно статті 1264 ЦК України не був наданий. Свідоцтво про право на спадщину видавалося спадкоємцям, що прийняли спадщину. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути запис в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку на день смерті спадкодавця та в період шести місяців після смерті спадкодавця. Немає можливості перевірити місця відкриття спадщини (прописку спадкодавця) та коло спадкоємців, які прийняли спадщину після спадкодавця ОСОБА_8, так як відсутня будинкова книга із пропискою спадкодавця та його спадкоємців на день його смерті. Крім цього, у правовстановлюючому документі на вищезазначений спадковий житловий будинок (договір купівлі - продажу посвідчений Ізмаїльською нотаріальною конторою 10.05.1946 року за № 2736/2) його адреса зазначено в місті Ізмаїл по вулиці Дмитріївській, б. 113. Відсутні відомості про підставу перейменування вулиці та перенумерації будинку. Також є невідповідності в різних документах прізвища «ОСОБА_5», «ОСОБА_5».

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що позивача ОСОБА_3 знає з дитинства, позивач ОСОБА_3 проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_5 приблизно з 2006 року та позивач доглядав за ним та поховав його. На даний час позивач продовжує проживати зі своєю сім'єю у спадковому будинку.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що позивача ОСОБА_3 знає добре, оскільки проживає по сусідству з позивачем. ОСОБА_3 проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_5 приблизно з 2007 року та з цього часу здійснював догляд за ним та поховав його.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу домоволодіння від 09.05.1946 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою за № 2736/2 ОСОБА_8 та ОСОБА_6, належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в АДРЕСА_1

Згідно довідки, наданої КП «Ізмаїльське МБТІ», від 30.06.2016 року за № 1041 встановлено, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи КП «Ізмаїльське МБТІ» об'єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, власниками є ОСОБА_8 (1/2 частка) та ОСОБА_6 (1/2 частка) на підставі договору купівлі - продажу домоволодіння від 10.05.1946 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Титаренко А.П. в реєстрі № 2736/2. Житловий будинок по АДРЕСА_1 мав такі колишні адреси: АДРЕСА_1, колишня адреса АДРЕСА_1

Відповідно до запису акта про смерть від 24.12.1985 року за № 839 ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_8 згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно заповіту від 12.05.1982 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської районної нотаріальної контори ОСОБА_8 все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось та взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_12.

Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Судом встановлено, що ОСОБА_13, будучи спадкоємицею за заповітом, після смерті ОСОБА_8 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась та разом із спадкодавцем не проживала, тобто вважається такою, що не прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (1963 року).

Частиною 1 ст. 554 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належать також дитина померлого, яка народилась після його смерті.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_8 є:

дружина ОСОБА_14, що підтверджено актовим записом про шлюб № 15 від 26.01.1944 року;

син ОСОБА_5, що підтверджено записом акта про народження від 10.08.1949 року, складеного Ізмаїльським бюро РАЦСу.

Частинами 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, ОСОБА_14 та ОСОБА_5 на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_8, тобто вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 28.01.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Після смерті ОСОБА_6 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, з яких 1/2 частина належала їй на підставі договору купівлі - продажу домоволодіння від 09.05.1946 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою за № 2736/2 , а 1/4 частину вона фактично прийняла після смерті свого чоловіка ОСОБА_8, але юричино не встигла оформи своїх спадкових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 41409610 від 05.09.2015 року, згідно якої інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_6, відсутня. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_6 є її син син ОСОБА_5, що підтверджено записом акта про народження від 10.08.1949 року, складеного Ізмаїльським бюро РАЦСу.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як було встановлено судом ОСОБА_5 на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_6, що підтверджено будинковою книгою на спадковий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 16.03.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після смерті ОСОБА_7 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, з яких 3/4 частини він фактично прийняв після смерті матері ОСОБА_6 та 1/4 частину якого він фактично прийняв після смерті батька ОСОБА_8 та юридично не встиг оформити своїх спадкових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя спадкодавець заповіту не залишав.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1258 цього Кодексу.

Спадкоємців першої, другої, третьої черги після смерті ОСОБА_7 немає.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_5 більш 10 років поспіль, як син з батьком, що також підтверджено поясненнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 допитаними в судовому засіданні.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача ОСОБА_3 неможливо, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 174, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт спільного постійного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 року, як сина з батьком.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.О.Бурнусус