Справа № 428/4540/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

державного виконавця Віхлініна Д.В.,

розглянувши матеріали подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Луганській області звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування подання державний виконавець вказав, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення Біловодського районного суду Луганської області про стягнення з нього на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» суми заборгованості та має у власності певне майно.

Державний виконавець в судовому засіданні надав для огляду суду матеріали виконавчого провадження ВП № 50361693, а також підтримав соє подання з підстав, які викладені у поданні.

Розглянувши вказане подання, вислухавши пояснення державного виконавця, оглянувши матеріали виконавчого провадження ВП №50361693, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

03.03.2016 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Луганській області було відкрито виконавче провадження ВП № 50361693 з виконання виконавчого листа № 2/408/744/15, виданого 22.01.2016 року Біловодським районним судом Луганської області, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованості в загальному розмірі 3590940,89 грн. та судового збору в розмірі 420,00 грн. В якості місця проживання боржника у постанові вказано «Луганська обл., с.м.т. Свердловськ, вул. Горіхова, 1».

З тексту подання вбачається, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику відправлена не була, оскільки останній проживає на території, яка тимчасово не контролюється державою Україна.

Згідно із ч. 1 ст. 377-1 Цивільного процесуального кодексу України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

В Законі № 606-XIV значення поняття "ухилення" не розкрито.

Чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні боржником зазначених обов'язків.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Суд зауважує, що в матеріалах виконавчого провадження ВП № 50361693 відсутні докази на підтвердження факту ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання своїх боргових зобов'язань, а також немає жодних відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання. Такими відомостями можуть бути, зокрема, розписки боржника про отримання копій постанов або письмових вимог державного виконавця, телефонограми щодо повідомлення боржника про вчинення будь-яких виконавчих дій або відкриття виконавчого провадження, тощо.

Суд також звертає увагу, що державним виконавцем було здійснено вичерпні заходи щодо розшуку майна боржника, проте не було здійснено вичерпних заходів щодо встановлення можливого тимчасового місця проживання боржника та контактного номеру телефону боржника, як особи, яка тимчасово переміщена із зони проведення анти-терористичної операції. Тобто, державним виконавцем не було надіслано запиту до Міністерства соціальної політики України щодо наявності відомостей про боржника в якості тимчасово переміщеної особи, хоча на думку суду в умовах проведення анти-терористичної операції та масового переселення людей надіслання такого запиту є необхідним з метою встановлення дійсного місця проживання боржника та повідомлення його про факт відкриття виконавчого провадження.

Суд додатково зазначає, що нерухоме майно, яке перебуває у власності боржника, знаходиться на тимчасово окупованій території України, а отже боржник позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію відчуження такого майна з метою сплати належних грошових зобовязань.

Таким чином, державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом. Крім того, відсутні докази про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання, а також відсутні відомості про те, що державний виконавець здійснив дії щодо встановлення можливого тимчасового місця проживання боржника на території України, яка підконтрольна органам влади України.

При цьому, відмова у задоволенні аналогічних подань з мотивів неповноти вчинення виконавчих дій, відсутності доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання, визнана правильною судовою практикою в Аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, підготовленого та оприлюдненого Верховним Судом України.

Також суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог подання в частині заборони Управлінню у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб управління МВС України, оформляти та видавати ОСОБА_1 паспорт для виїзду за кордон, та здійснювати будь які дії, повязані із оформленням виїзду, оскільки на суд покладено лише функцію вирішення питання про обмеження виїзду особи за межі України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Луганській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу суду було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Б. Баронін