АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 757/9239/16-ц Головуючий в І інстанції: Литвинова І.В. Апеляційне провадження 22-ц/796/9436/2016 Доповідач: Слободянюк С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Левенця Б.Б.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання касової операції недійсною, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2( через свого представника) звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства (ПАТ «Дельта Банк»), про визнання недійсною касову операцію, посилаючись на те, що 03 грудня 2014 року за документом «Квитанція № ПН 1173893» нею було здійснено через ПАТ «Дельта Банк» касову операцію, згідно з якою поповнено поточний рахунок ОСОБА_3 у ПАТ «Укрексімбанк».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в який з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, ставиться питанні про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не повністю були з'ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема не було з'ясовано чи дійсно ПАТ «Дельта Банк» вчинялись всі необхідні дії, передбачені чинним законодавством, для виконання касової операції за квитанцією.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 02 червня 2014 між сторонами укладено договір № 004-09501-020614 банківського вкладу (депозиту) «8 років разом» у гривнях, предметом якого є розміщення суми вкладу у розмірі 115000,00 грн., з нарахуванням та виплатою 25,5 % річних, на рахунок вкладника № НОМЕР_2, строком по 29 листопада 2014 року (п. 1 договору) /а. с. 8/.

Представником позивача суду надано більш чітку копію вказаного договору (а.с.55).

03 грудня 2014 позивачем подано заяву про видачу готівки № 42427924 у сумі 116000,00 грн. з рахунку № НОМЕР_3, відкритий у АТ «Дельта Банк», на який нараховуються проценти за вкладом, що підтверджується копією заяви на видачу готівки /а. с. 9/.

Того ж дня, 03 грудня 2014 року, ОСОБА_2 через касу АТ «Дельта Банк» здійснено касову операцію про перерахунок грошових коштів на рахунок ОСОБА_3 № НОМЕР_4, відкритий у АТ «Укрексімбанк», у сумі 116000,00 грн., що підтверджується копією квитанції № ПН 1173893, яку ОСОБА_2 просить суд визнати недійсною /а. с. 10/.

Посилаючись на норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», згідно з якими, банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження (п. 8.1 вказаного Закону), міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів (п. 8.4) та у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення (п. 22.7), представник позивача вказав, що відповідачем касова операція виконана не була, про причини такого невиконання повідомлено не було.

Позов обґрунтовано тим, що підставою для визнання недійсною квитанції № ПН 1173893 є відсутність наміру настання реальних наслідків у банку по виконанню угоди щодо перерахування коштів, тобто недотримання відповідачем умови ч. 5 ст. 203 ЦК України, що передбачено ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень ст..10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як вбачається з копію наведеного вище договору банківського вклад, вклад залучається до 29 листопада 2014 року /п.1.3/.

Поповнення рахунку ОСОБА_3 в ПАТ «Укрексімбанк» здійснено ОСОБА_2 03 грудня 2014 року за документом «Квитанція № ПН 1173893».

Суду стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, а саме, підтвердження чи спростування саме банком ПАТ «Укрексімбанк» відомостей щодо обставин перерахування на поточний рахунок ОСОБА_3, розміщений у ПАТ «Укрексімбанк», грошових коштів.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у позові з підстав недоведеності обставин отримання/не отримання клієнтом ПАТ «Укрексімбанк» грошових коштів відповідно до спірної квитанції.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з інших підстав, які наведено вище.

За змістом змін до статті 5 Закону України «Про судовий збір», які прийняті пізніше, ніж Закон України «Про захист прав споживачів», убачається, що з 1 вересня 2015 року споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому посилання заявника на положення Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір».

У пункті 7 частини першої статті 5 Закону було передбачено, що споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав звільняються від сплати судового збору.

Проте, Законом України від 22 травня 2015 № 484-VIIІ, який набрав чинності 1 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та викладено статтю 5 цього Закону в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав не передбачено.

Така ж думка була висловлена Верховним Судом України в ухвалах від 16 січня 2016 року у справі №6-3084ц15, від 29 січня 2016 року №6-209ц16, від 03 лютого 2016 року №6-228ц16, від 09 лютого 2016 №6-36ц16 та від 01 березня 2016 року №6-484ц16.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 4 ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0, 4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до положень п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

При подачі позовної заяви, позивач мав сплати судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., а при подачі апеляційної скарги 110% від зазначеної суми, тобто 606 грн. 32 коп.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_2 1 157 грн. 52 коп. за несплачений ним судовий збір при подачі позовної заяви та при подачі апеляційної скарги в доход держави.

Керуючись ст..ст.303,307,309, 313 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір» колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити у позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання касової операції недійсною.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 1 157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім) грн.. 52 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: