САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/4363/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Самарський районний відділ паспортної реєстраційної і міграційної роботи в м. Дніпропетровськ про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, заінтересована особа: Самарський районний відділ паспортної реєстраційної і міграційної роботи в м. Дніпропетровськ. Свої вимоги заявник обґрунтувала тим, що 02.02.1999 року він отримав паспорт громадянина України, виданого Новомосковським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, оскільки проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2. Підставою для видачі документу громадянина України було його постійне проживання на території України на момент проголошення незалежності. У зв'язку з тим, що у нього в паспорті в графі по-батькові було допущено помилку, а саме: замість «ОСОБА_1», зазначено: «ОСОБА_1», він звернувся до Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області з питання виправлення допущеної помилки. Після проведення перевірки Головним управлінням ДМС України в Дніпропетровській області його було письмово повідомлено про те, що «Проведеною перевіркою встановлено, що 02.02.1999 року Новомосковським РВ УМВС України в Дніпропетровській області Ви дійсно були документовані паспортом громадянина України. Згідно даних заяви на видачу паспорта громадянина України на Ваше прізвище в графі «місце проживання» зазначено: АДРЕСА_1. За обліками осіб, які були постійно зареєстровані на території Орлівщинської сільської ради, Ви ніколи не проживали та в реєстрації не значились. Таким чином за станом на 24.08.1991 року ( на момент проголошення незалежності України) та 13.11.1991 року ( на момент прийняття ЗУ «Про громадянство України») Ви на території України постійно не проживали та в реєстрації не значились, тобто під дію п.1, п.2 статті 3 ЗУ «Про громадянство України» від 18.01.2001 року не підпадаєте і громадянином України не визнаєтесь. Якщо Ви проживали в Україні на 1991 рік, проте не маєте документів для підтвердження своєї належності до громадянства України. Ви повинні подати за місцем постійної реєстрації заяву про встановлення належності до громадянства України установленої форми та рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання в Україні на 13 листопада 1991 року. Після встановлення в судовому порядку факту постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року, відповідно до пункту 1 статті 3 ЗУ «Про громадянство України» особа вважається громадянином України саме з цієї дати». Заявник просив суд встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України станом на 24 серпня 1991 року та факт проживання в Україні на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» станом на 13 листопада 1991 року.

Представник заявника в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій підтримувала позовні вимоги в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Самарського районного відділу паспортної реєстраційної і міграційної роботи в м. Дніпропетровськ в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій не заперечував проти задоволення вимог.

Приймаюч до уваги письмові пояснення заявника, заінтересованої особи. дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, зазначені в частині 1 цієї статті, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Зокрема п.1 ч.1 ст.3 Закону, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення України (24.08.1991р.) постійно проживали на території України і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України " Про громадянство" від 18.01.2001 року, безперервне проживання на законних підставах на території України протягом п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Згідно з п. 45 Указу № 215/2001 для прийняття громадянства України особа подає до комісії при Президентові з питань громадянства та управлінь МВС такі документи: г) один із таких документів: документ, що підтверджує безперервне проживання особи на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років, - для особи, яка в'їхала в Україну іноземцем; д) один із таких документів: копію документа, що підтверджує отримання дозволу на імміграцію в Україну; копію паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку на території України або для іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності законом «Про імміграцію» ( 07.06.2001), копію посвідки на постійне проживання.

Відповідно до п.4 прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію» вважати такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, іноземців та осіб без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 02.02.1999 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина України, виданий Новомосковським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, оскільки проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2. (а.с. 5-7).

Листом Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області, заявника було повідомлено, що при проведенні перевірки встановлено, що він на території України постійно не проживав та в реєстрації не значився, тобто громадянином України не визнається.( а.с. 8)

Так, фактом, що підтверджує постійне проживання заявника на момент проголошення незалежності України та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є відомості щодо постійної роботи на території України в Експериментальному соціально-виробничому молодіжному об'єднанні «Донбас», згідно наказу № 37/п від 02.03.1990 року й по 20.04.1993 року, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 13)

Крім того, відповідно до довідки Республіканської сільської ради, заявник постійно проживав у АДРЕСА_1, але був зареєстрований лише в травні 1993 року (а.с. 14).

Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» станом на 13 листопада 1991 року і до моменту звернення до суду з цією заявою, ОСОБА_1 постійно проживав та проживає на території України.

Встановлення даного факту не суперечить діючому законодавству і тягне для заявника юридичні наслідки, які мають для нього значення.

Керуючись ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 256, 259 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець с. Армаівр Октемберянського району Республіки Вірменія, станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року постійно прожив на території України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.П.Румянцев