Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 квітня 2016 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Гудковій Є.С.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зобов'язання звільнити нежитлові приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" ( далі -Банк) , в якому просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження своїм майном шляхом звільнення нежитлових приміщень за адресою м.Миколаїв , пр-т Леніна, 69/5 .

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він на підставі договру купівлі-продажу від 17 липня 2015 року є власником нежитлових приміщень , площею 94,3 кв.м. за вказаною адресою. З попередніми власниками даного приміщення та Банком був укладений договір оренди для розміщення у цих приміщеннях відділення Банку. Позивач двічі звертався до керівництва Банку з пропозицією укласти договір оренди з новим влаником в устанволеному законом порядку, проте на таке Банк не погодвся , а лише погодився на укладання Додаткової угоди до основного договру оренди щодо зміни найменування орендодавця.

Таким чином, починаючи з 17 липня 2015 року позивач позбавлений прававільного користування та володіння належним йому на праві власності майном. При цьому відділення Банку розташоване у вказаних нежитлових приміщеннях без достатніх правових підстав, оскільки між позивачем та Банком відсутній укладений договір оренди, а додатковою угодою про внесення змін та доповнень від 02.10.2013 року до Договру оренди від 14.07.2003 року термін договору оренди продовжено до 31.01.2017 року, тобто на строк три роки та більше, що потребує відповідно до положень ч.2 ст. 793 ЦК України обов'язкового нотаріального посвідчення, проте договір укладений в простій письмовій формі.

За такого, оскільки фактично договір оренди є нікчемним правочином , що є підставою відповідно до положень ст.ст. 319,321, 391 ЦК України для задволення позову.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги, просила про відмову у позові.

Сторонам за їх клопотанням неодноразово надавався строк для позасудового вирішення спору, проте сторони до мирового врегулювання не дійшли.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач за договром купівді-продажу від 17 липня 2015 року придбав 536/1000 часток нежитлових приміщень по пр. Леніна, 69 в м. Миколаєві.

23 вересня 2015 року в зв'язку з наданням окремої адреси вказаним приміщенням ОСОБА_1Є , отримав Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення, загальною площею 94,3 кв.м., по пр-т Леніна, 69/5 в м. Миколаєві.

Відповідно до Договру оренди від 14 липня 2003 року № 11-7 , орендодавцем ЗАТ "Миколаївіндодяг" (правопопердник позивача) та орендарем АКБ "Правекс-Банк" ( правонаступником якого є відповідач) передано в оренду частину приміщення по пр. Леніа, 69 з метою використання для статутної діяльності орендаря. Строк дії договру до 31 січня 2014 року. Договір укладено в простій письмовій формі та скріплено печатками сторін.

Відповідно до додаткової угоди до Договру оренди від 14 липня 2003 року , укладеної 02 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 ( продавець даного майна за договром купівлі-продажу , укладеним з позивачем 17.07.2015 року) термін дії продовжено до 31 січня 2017 року і збільшили розмір орендної плати до 11500 грн. на місяць. Дана угода є невід'ємною частиною Договору оренди від 14.07.2003 року.

В липні та вересні 2015 року позивач звертався до Банку з пропозиціям укласти договір оренди на нових умовах, на що йому було відмовлено.

На порушення умов договру оренди та несвоєчасність внесення орендної плати позивач не посилався і про таке суду не зазначав.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до положень ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Як передбачено ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст.220 ЦК України , наслідком недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення є нікчемність договору.

Частиною 2 ст. 215 ЦК УКраїни передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

За статтею 216 цього Кодексу, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою зацікавленою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Разом з тим, основний договір оренди був укладени в липні 2003 року , тобто на час виникнення спірних правовідносин діяли норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно доположень цього Кодексу, а саме ст. 257, договір майнового найму між громадянами на строк більше одного року повинен бути укладений у письмовій формі. Договір найму майна державних, кооперативних та інших громадських організацій повинен бути укладений у письмовій формі,за винятком випадків, передбачених окремими правилами.

Відповідно до ст. 260 цього Кодексу, в разі продовження користування майном після закінчення строку договору при відсутності заперечень з боку наймодавця договір вважається поновленим на невизначений строк і кожна з сторін вправі в будь-який час відмовитись від договору,попередивши про це другу сторону за один місяць.

За положеннями ст. 268 цього Кодексу - при переході права власності на здане в найом майно від наймодавця до іншої особи договір найму зберігає чинність для нового власника. Договір найму зберігає чинність і при переході майна від однієї державної організації (наймодавця) до іншої.

За такого, оскільки на час виникненя спірних правовідносин норми діючого законодавства не передбачали обов'язового нотаріального посвідчення договору найму нерухомого майна, а додаткова угода, на яку посилається позивач, є невід'ємною частиною цього договору, твердження позивача про нікчемність договору оренди і, як наслідок, безпідставність користування орендарем спірним нежитловим приміщенням - є хибним.

Посилання позивача на ст. 391 ЦК України як на самостійну підставу позову, не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог- саме в межах заявлених підстав та предмету позову.

На підставі вищевикладеного, у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.А. Гуденко