УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Жовтнева сільська рада Харківського району Харківської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка належить йому на праві приватної власності на підставі державного акта, розташовану по АДРЕСА_1, шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0170 га та зобов'язати відповідачку перенести (демонтувати) встановлений паркан з шиферу, літній душ та господарську будівлю з самовільно зайнятої земельної ділянки на відстань 1,7 м на земельну ділянку, яка знаходиться у її користуванні за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_5 є користувачем суміжної земельної ділянки НОМЕР_1, з якої самовільно перемістила огорожу більш ніж на 0,5 - 1,7 м на його земельну ділянку, чим зменшила її площу та, відповідно, збільшила площу своєї ділянки, самовільно збудувавши на ній літній душ та господарську будівлю, чим порушила права добросусідства та право власності позивача на земельну ділянку.

Посилаючись на те, що комісією Жовтневої сільської ради з питань регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища, житлово-комунального господарства та будівництва було встановлено, що вказані в державному акті площа та межі його земельної ділянки не відповідають фактичному користуванню, проте вирішено залишити межі земельних ділянок без змін, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_5 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахувавши висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 28 жовтня 2015 року № 2292/9568, відповідно до якого будівлі, споруди та інші належні ОСОБА_5 об'єкти, знаходяться в межах її земельної ділянки, виходив з того, що межі земельної ділянки відповідачки були встановлені комісійно в присутності сусідніх землевласників, зокрема, і ОСОБА_4, а тому дійшов обґрунтованого висновку про ненадання позивачем беззаперечних, належних та допустимих доказів порушення його прав в результаті будівництва відповідачем паркану, літнього душу та господарської будівлі.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

В.А. Нагорняк