Ухвала

іменем україни

19 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ФаловськоїІ.М., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач 14 серпня 2014 року своїм незаконним розпорядженням № 141/6-к звільнив його за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з роботи електрослюсаря підземного п'ятого розряду дільниці стаціонарного обладнання № 2 виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління імені Героїв космосу» публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ВСП «Шахтоуправління імені Героїв космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»). Позивач вважає дане звільнення незаконним, оскільки йому не було запропоновано будь-якої іншої роботи, було порушено порядок надання відпусток, а також була відсутня належна згода профспілкового органу на таке звільнення.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати розпорядження відповідача від 14 серпня 2014 року № 141/6-к незаконним та поновити його на роботі електрослюсаря підземного 5 розряду, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року позов задоволено. Визнано розпорядження від 14 серпня 2014 року № 141/6-к про звільнення ОСОБА_4 незаконним. Поновлено ОСОБА_4 на посаді електрослюсаря підземного п'ятого розряду дільниці стаціонарного обладнання № 2 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 14 серпня 2014 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що згідно розпорядження № 1394-к від 26 жовтня 2006 року ОСОБА_4 приступив до виконання обов'язків електрослюсаря підземного 5 розряду дільниці УРСО ВСП «Шахтоуправління імені Героїв космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Згідно медичної довідки від 13 серпня 2014 року позивачу протипоказано за станом здоров'я робота електрослюсаря підземного (а. с. 48).

У зв'язку із встановленням ОСОБА_4 протипоказань щодо вказаної вище роботи йому надавався перелік вакантних на підприємстві робочих місць станом на 11 серпня 2014 року, однак позивач від запропонованих посад (як підземних, так і наземних) відмовився (а. с. 51).

Відповідно до виписки з протоколу засідання профспілкового органу від 14 серпня 2014 року № 76 останній надав згоду на звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 54).

Разом з тим, ОСОБА_4 сам написав заяву до профспілкового органу та просив надати згоду на його звільнення (а. с. 53).

Розпорядженням від 14 серпня 2014 року № 141/6-к ОСОБА_4 було звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я.

На момент звільнення ОСОБА_4 мав невикористані: 3 календарних дні чергової відпустки, 21 календарний день додаткової відпустки та 6 календарних днів відпустки пов'язаної з тяжкими умовами праці, загалом - 30 календарних днів.

При звільненні позивачу виплачено компенсацію за невикористану відпустку.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при розгляді справ про звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, відповідно до норм статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що звільнення позивача відбулося відповідно до вимог закону, зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Встановлено, що апеляційний суд, всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому обґрунтовано скасував рішення місцевого суду.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.М.Колодійчук

О.В.Умнова