АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа № 2/3067/11. Головуючий І інст.: - Лазюк С.В.
Провадження №22-ц/790/3464/16. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В.
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Черкасова В.В.,

за участю секретаря: - Лашакової Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 червня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 - про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 червня 2011 року задоволено заяву ПАТ «ПроКредит Банк» про забезпечення позову.

До розгляду по суті цивільної справи за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, обмежено у праві виїзду за межі України громадян України ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд виходив з того, що відповідачі можуть ухилятися від явки до суду та перешкоджати своєчасному розгляду справи.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленум Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2011 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 1 501 895 грн. 29 грн. та судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначало, що 13 липня 2007 року ЗАТ «ПроКредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк», та ФОП ОСОБА_10 уклали рамкову угоду №6349, на підставі та в межах якої уклали договір про надання траншу №2.22451/6349 від 13 липня 2007 року та договір про надання траншу №2.26924/6349 від 10 квітня 2008 року.

За договором про надання траншу №2.22451/6349 від 13 липня 2007 року ЗАТ «ПроКредит Банк» надало ФОП ОСОБА_10 кредит у розмірі 120 000 доларів США на строк 120 місяців, зі сплатою 14 % річних.

За договором про надання траншу №2.26924/6349 від 10 квітня 2008 року ЗАТ «ПроКредит Банк» надало ФОП ОСОБА_10 кредит у розмірі 33 000 доларів США на строк 72 місяці, зі сплатою 14 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договорами ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_6, ОСОБА_7 уклали договори поруки №141635-ДП1 від 2 квітня 2010 року та №6349-ДП2 від 10 квітня 2008 року, згідно з якими поручилися перед ЗАТ «ПроКредит Банк» відповідати солідарно за своєчасне та повне виконання своїх зобов'язань ФОП ОСОБА_10 за договорами про надання траншу.

Позичальник та його поручителі свої зобов'язання за договорами про надання траншу та договорами поруки не виконують.

Загальна сума заборгованості за договором про надання траншу №2.22451/6349 від 13 липня 2007 року складає 1134472 грн. 60 коп., з яких заборгованість по капіталу 877 984 грн. 59 коп., заборгованість по процентам 75 712 грн. 19 коп., пеня 180 775 грн. 82 коп.

Загальна сума заборгованості за договором про надання траншу №2.26924/6349 від 10 квітня 2008 року складає 278 947 грн. 68 коп., з яких заборгованість по капіталу 234 116 грн. 51 коп., заборгованість по процентам 1 658 грн. 03 коп., пеня 43 173 грн. 14 коп. ( а. с.1-6).

15 квітня 2011 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернулося в суд з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просило тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( а. с.69-70).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 червня 2011 року заяву задоволено.

До розгляду по суті цивільної справи за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, паспорт серії НОМЕР_3, виданий МВС Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 01.11.1996 року, зареєстрованого в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянку України, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Чугуївським РВ ГУМВС України в Харківській області 21.11.2006 року, зареєстрованої в АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) ( а. с. 82).

Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК України.

Серед видів забезпечення позову у ст. 152 ЦПК України не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Враховуючи те, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому ст. ст. 151 - 153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, суд першої інстанції не мав правових підстав застосовувати вказаний спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, оскільки це порушує норми ЦПК України та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень.

Крім, того задовольняючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 можуть ухилятися від явки до суду та перешкоджати своєчасному розгляду справи, в той час забезпечення позову допускається у випадках, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ПАТ «ПроКредит Банк» про забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за межі України громадян України ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 2 ст. 307, ст. 311, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 8 червня 2011 року - скасувати.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про забезпечення позову шляхом обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянки України, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої в АДРЕСА_2 до розгляду по суті цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: