АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

при секретарі: Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2016 року за позовом ОСОБА_5 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про скасування постанови органу, що проводив слідчі дії, відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку та витрат на правову допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про скасування постанови органу, що проводив слідчі дії, відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку та витрат на правову допомогу.

З урахуванням уточненої позовної заяви позивач посилається на те, що відповідно до протоколу від 06.12.2006 року, складеного слідчим з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області майором міліції ОСОБА_6, його було незаконно затримано за підозрою у скоєнні злочину та направлено до ізолятору тимчасового тримання на три доби.

Постановою про накладення арешту на майно від 18.12.2006 року слідчий Заставський І.А. наклав арешт на майно позивача.

17.02.2007 року постановою слідчого Заставського І.А. кримінальне переслідування відносно ОСОБА_5 було закрите на підставі ч.2 ст.213 КПК України у зв'язку з недоведеністю його участі у скоєнні злочину та вичерпанням можливостей їх отримати.

Постанову про закриття кримінального переслідування відносно позивача у кримінальній справі №360610032 від 17.02.2007 року вручено та направлено йому згідно з вимогами ст.214 КПК України не було, її копію ОСОБА_5 отримав тільки в грудні 2013 року.

Незважаючи на те, що кримінальне переслідування відносно позивача було закрите, арешт з його майна знятий не був, про що ОСОБА_5 дізнався з листа, адресованого слідчим начальнику КП «ДМБТІ» ОСОБА_7, зареєстрованого в канцелярії СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 28.07.2010 р. за № 8/5969.

Факт невручення позивачу постанови про припинення кримінального переслідування у встановленому законом порядку встановлено також рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.10.2013 року.

З метою поновлення своїх законних прав і відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями слідчого Заставського І.А., позивач звернувся до суду.

ОСОБА_8 Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2012 року стягнуто кошти на його користь по відшкодуванню моральної шкоди та роз'яснено, що для відшкодування матеріальних витрат і витрат на правову допомогу існує порядок, визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

15.04.2013 року позивач у порядку ст.12 вказаного Закону звернувся до СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив визначити розмір шкоди, завданої незаконними діями слідчого Заставського І.А..

25.11.2013 року першим заступником начальника - начальником слідчого управління ГУМВС України в Дніпропетровській області було винесено постанову про відшкодування позивачу шкоди у розмірі 1260 гривень, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Не погодившись із вказаною постановою від 25.11.2013 року, ОСОБА_5 звернувся з позовом до суду про відшкодування збитків у повному обсязі та просив суд скасувати постанову слідчого управління ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25.11.2013 року про відшкодування шкоди та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України, на його користь матеріальні збитки в сумі 67 196,00 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 211 270,00 гривень.

Позивач зазначає, що завдана йому матеріальна шкода діями слідчого з ОВС СВ з РОВС та ЗСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6, полягає у: незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, яке оформлено постановою слідчого Заставського І.А. від 12.12.2006 року; незаконному застосуванні відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 06.12.2006 року по 08.12.2006 року, яке оформлено протоколом про затримання від 06.12.2006 року та постановою про звільнення з ІТТ від 08.12.2006 року; незаконному застосуванні відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з 08.12.2006 року до 02.09.2014 року.

Постановою від 25.11.2013 року ОСОБА_5 відшкодовано матеріальну шкоду, а саме втрачений заробіток внаслідок незаконних дій лише за період з 06.12.2006 року до 17.02.2007 року в сумі 1200 грн., однак позивач вказує на те, що під вартою в ізоляторі тимчасового тримання він перебував з 06.12.2006 року до 08.12.2006 року. Постанова від 12.12.2006 року про обвинувачення його за ч.4 ст.190 КК України діяла з 12.12.2006 року до 21.01.2014 року та з 12.02.2014 року до 11.08.2014 року. Підписка про невиїзд діяла з 08.12.2006 року до 02.09.2014 року.

Позивач просить скасувати дану постанову, яка є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам Закону, оскільки в ній невірно визначено проміжок часу протягом якого ОСОБА_5 знаходився під кримінальним переслідуванням, до нього був застосований запобіжний захід - підписка про невиїзд, та його майно знаходилось під арештом.

Позивач також вважає, що ця постанова може бути оскаржена в порядку, визначеному частиною 2 статті 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", згідно з якою «у разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку».

Таким чином, документально підтверджено, що позивач був затриманий 06.12.2006 року, був обвинуваченим і до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, яка була скасована лише 09.02.2014 року, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості вільно пересуватись за межами свого помешкання та було позбавлено права вільно займатись підприємницькою діяльністю, оскільки усі види його підприємницької діяльності пов'язані з вільним пересуванням по території всієї України.

Позивач зазначає, що доходи від підприємницької діяльності є єдиним джерелом надходжень грошей для забезпечення життєдіяльності його родини. Згідно з розрахунком позивача за період з 06.12.2006 року до 25.11.2013 року підлягає стягненню втрачений заробіток внаслідок незаконних дій в сумі 67 196,00 гривень, а саме: за 2007 рік підлягає стягненню - 5160,00 гривень, за 2008 рік 6390,00 гривень, за 2009 рік 7718,00 гривень, за 2010 рік - 10 587,00 гривень, за 2011 рік - 11 547,00 гривень, за 2012 - 13 177,00 гривень, за 2013 рік - 12 617,00 гривень.

Окрім цього, постановою від 25.11.2013 року позивачу відшкодовано матеріальну шкоду у вигляді витрат за надання йому юридичної допомоги в сумі 60,00 гривень, що також не відповідає дійсності, оскільки після затримання ОСОБА_5

06.12.2006 року слідчий Заставський І.А. зателефонував його дружині, яка передала адвокату ОСОБА_9 за захист прав її чоловіка в кримінальній справі 13 000 доларів США, які попередньо змушена була позичити у сторонньої особи.

Виходячи з розрахунку 13 000 дол.США * 21,29 грн. за 1 дол.США = 276770,00 гривень, які підлягають відшкодуванню позивачу державою.

У подальшому для захисту своїх прав та законних інтересів у справі по відшкодуванню матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих незаконними діями слідчого Заставського І.А., позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_10 та сплатив йому 6 000,00 гривень, які також просить стягнути на його користь. А всього за період з 06.12.2006 року по 25.11.2013 року він просить стягнути витрати на юридичну допомогу в розмірі 282770,00 грн.

Також в порядку статті 79 ЦПК України ОСОБА_5 просив стягнути на його користь судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме: компенсацію за втрачений заробіток та компенсацію за відрив від звичайних занять за 16 днів, в які він з'являвся до судів 1-ї та апеляційної інстанцій, в загальній сумі 959 гривень 84 коп.,а також судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.01.2015 року в розмірі 126,80 грн.

ОСОБА_8ішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2016 року у позові ОСОБА_5 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про скасування постанови органу, що проводив слідчі дії, відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку та витрат на правову допомогу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити у справі нове рішення яким задовольнити його позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до протоколу про затримання особи, підозрюваної в скоєнні злочину від 06.12.2006 року, ОСОБА_5 затримано за підозрою у скоєнні злочину та направлено до ізолятору тимчасового тримання на три доби

Постановою про накладення арешту на майно від 18.12.2006 року накладено арешт на його майно.

Постановою слідчого відділу РОВС та ЗУОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 17.02.2007 року кримінальне переслідування відносно ОСОБА_5 було припинене на підставі ч.2 ст.213 КПК України, міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд скасована.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2014 року вищевказана постанова від 17.02.2007 року була скасована.

Постановою ст. слідчого відділу РОВС та ЗУОГ і ЗО СУ УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 30.05.2014 року кримінальне провадження №000218 від 26.03.2014 року, за ознаками ст.190 ч.4 КК України закрито за відсутністю в діянні ОСОБА_5 складу вказаного правопорушення.

Постанова про припинення кримінального переслідування від 17.02.2007 року у встановленому законом порядку ОСОБА_5 вручена не була, та не знято арешт з його майна, накладений постановою від 18.12.2006 року.

ОСОБА_8 Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 19.10.2013 року, ОСОБА_5 було відмовлено в частині позову щодо стягнення матеріальних збитків у вигляді втраченого заробітку за час незаконного переслідування та витрат на правову допомогу з посиланням на ст.12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду".

15.04.2013 року позивач в порядку ст.12 вказаного Закону звернувся до СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив визначити розмір шкоди, завданої незаконними діями слідчого Заставського І.А.

25.11.2013 року першим заступником начальника - начальником слідчого управління ГУМВС України в Дніпропетровській області було винесено постанову про відшкодування ОСОБА_5 шкоди у розмірі 1260 гривень, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Згідно вимог ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що громадянинові відшкодовуються заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Відповідно до п. 8 Порядку про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", згідно з частиною 1 ст.4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Згідно правил п. 9 вищевказаного положення, у тих випадках, коли не можна визначити доход громадянина (ще не наступив термін подачі декларації, або з інших причин), або коли громадянин не мав певних джерел доходів з поважних причин (протягом перших трьох місяців після звільнення із Збройних Сил чи інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України або закінчення середньої школи, чи у разі хвороби тощо), розмір шкоди визначається виходячи з встановленого законом мінімуму заробітної плати.

Судом встановлено, що постановою від 25.11.2013 року позивачу відшкодовано матеріальну шкоду, а саме втрачений заробіток внаслідок незаконних дій за період з 06.12.2006 року до 17.02.2007 року в сумі 1200 грн., а отже позивачу вже відшкодовані матеріальні збитки, які були ним понесені внаслідок незаконних дій слідчого під час досудового слідства за період його перебування під вартою з 06.12.2006 року по 08.12.2006 року.

Крім того, відповідно до ст. 151 КПК України ( в редакції 1960 року), яка діяла на час виникнення правовідносин, підписка про невиїзд полягає у відібранні від підозрюваного або обвинуваченого письмового зобов'язання не відлучатися із зареєстрованого місця проживання чи перебування або з місця тимчасового знаходження без дозволу слідчого. Підписка про невиїзд позивача діяла з 08.12.2006 року до 02.09.2014 року. Однак , позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його посилань щодо неможливості здійснення ним підприємницької діяльності та необхідності здійснення підприємницької діяльності за межами м. Дніпропетровська, а також його звернення до слідчого для надання йому дозволу відлучатися із зареєстрованого місця проживання, а отже посилання позивача на втрату грошового доходу не знайшли свого підтвердження, оскільки належними та допустимими доказами суду не доведені.

Згідно зі статтею 3 Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються)в тому числі суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 доларів США (що за курсом 21,29 грн. за 1 дол.США = 276770,00 грн.) які, за поясненнями позивача, були передані його дружиною ОСОБА_12 адвокату ОСОБА_9, та адвокату ОСОБА_10 у розмірі 6000,00 грн., оскільки відсутні належні та допустимі письмову докази про передачу та отримання цих коштів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи у позові ОСОБА_5, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Зясувавши в достатньому повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: