Справа № 285/3479/15-ц
провадження № 2/0285/42/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.11.2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Помогаєва А.В., за участі секретаря судового засідання Музика Н.Ю., представника позивача: Школьніка Р.В., відповідача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

07.09.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з заявою в якій просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 450 256,68 грн., за кредитним договором від 14.12.2006 року № 83Н/ДК-06, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на зазначену квартиру.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.12.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 83 Н/ДК-06 (далі - Кредитний договір). Згідно Кредитного договору позичальник отримала кредитні кошти в розмірі 26000,00 дол. США, з розрахунку 13,5 % річних на строк з 14.12.2006 року по 13.12.2021 року. Виконання позичальником зобов'язань за вказаним договором забезпечено іпотекою, на підставі іпотечного договору № б/н від 14.12.2006 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_2, предметом якого є трикімнатна квартира, загальною площею 75,6 кв.м., житловою площею 48 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - іпотечний договір). 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань. Таким чином ПАТ «Дельта Банк» (далі - позивач/Банк) набуло права вимоги за Кредитним договором.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Пояснив, що Банк набув право вимоги за кредитним договором та іпотечним договором від 14.12.2006 р. Оскільки зобов'язання за кредитним договором не виконано, Банк вимагає передачі у його власність предмета іпотеки.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14.12.2015 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом реалізації на публічних торгах. Таким чином, банк повторно звернувся з позовом про звернення стягнення на той самий предмет іпотеки, але в інший спосіб. Разом з тим, умови іпотечного договору передбачають право набуття Банком права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Отже, така вимога не підлягає задоволенню судом, що випливає з положень Закону України «Про іпотеку» та встановлено правовою позицією Верховного суду України по справі №6-1851цс15. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 28.08.2015 року Банк направив відповідачу лист-втимогу, з повідомленням про зміну кредитора у зобов'язанні та вимогою погасити заборгованість у 30-денний строк (яку відповідач не отримала), а після цього вже 31.08.2015 року (до спливу встановленого строку) Банк звернувся до суду. З таких підстав просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Встановлено, що 14.12.2015 року Новоград-Волинським міськрайонним судом винесено рішення про задоволення позовних вимог, яким вирішено, зокрема:

В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 83 Н/ДК-06 від 14.12.2006 року на загальну суму 386097 грн. 11 коп., звернути на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № б/н від 14.12.2006 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 75,6 кв.м., житловою площею 48 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом реалізації вказаного предмету іпотеки на публічних торгах, встановивши початкову ціну для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності / незалежним експертом відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 56-59).

Зазначене рішення набрало законної сили 15.02.2016 р.

23.12.2015 року Новоград-Волинським міськрайонним судом винесена ухвала, якою встановлений порядок виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.12.2015 року по справі № 285/512/14-ц - зупинено виконавче провадження по виконанню даного рішення суду в частині звернення на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнення на предмет іпотеки на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З пояснень сторін вбачається, що зазначене рішення суду на теперішній час не виконано.

В судовому засіданні сторони також визнали факт порушення позичальником зобов'язання з погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 28.07.2015 року заборгованість складає 20408,44 дол. США, що згідно курсу НБУ складало 450256,68 грн.

Посилання відповідача на передчасне звернення позивача з позовом до суду, а саме до закінчення 30-денного строку повернення позики, суд визнає таким, що не має правового значення, з огляду на тривалість розгляду справи та існування непогашеної заборгованості на момент винесення рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, судом встановлений факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування кредитом згідно договору від 14.12.2006 року № 83Н/ДК-06.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року №898-ІV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим законом.

Визначення іпотеки міститься і у ст. 575 ЦК України, згідно з якою іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (ч.4 ст.3 закону №898-ІV).

Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 36 того ж Закону передбачає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з тексту договору іпотеки, укладеного сторонами (а.с. 13), даний договір містить розділ «4. ПОРЯДОК ЗВЕРНЕННЯ СТЯГНЕННЯ ТА РЕАЛІЗАЦІЇ ПРЕДМЕТА ІПОТЕКИ»», в якому чітко зазначено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а саме: шляхом прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність рахунок виконання основного зобов'язання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки (п. 4.4.1. Договору)

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Право на звернення стягнення на предмет іпотеки у такий спосіб використано позивачем, та рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14.12.2015 року по справі №285/512/14-ц задоволено позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на публічних торгах (а.с. 56-59).

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відтак, між сторонами існує позасудова домовленість про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді відповідного застереження в іпотечному договорі (п. 4.4.1 договору іпотеки), а спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, обраний позивачем, відноситься до інструментів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про безпідставність заявленого позивачем позову.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України № 6-1851цс15 від 30.03.2016 року. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України таке рішення Верховного Суду України є обов'язковим для судів України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача і відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 30.11.2016 р.

Повний текст рішення складено 05.12.2016 р.

Суддя А.В. Помогаєв