Справа № 128/2061/15-ц Провадження № 22-ц/772/1843/2016Головуючий в суді першої інстанції Карпінська Ю. Ф.
Категорія 48Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Берегового О.Ю., Матківської М.В.,

при секретарі Куленко О.В.,

за участі апелянтів, представника відповідача виконавчого комітету Парпуро-вецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Ковальчук І.В., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на сто-роні відповідачів ОСОБА_3, її представника, адвоката Байдак В.В., тре-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, позивача ОСОБА_7, його представника, адвоката Якименка О.О., розглянувши у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_7 до виконавчого комітету Комарівської

сільської ради Вінницького району Вінницької області, виконавчо-

го комітету Парпуровецької сільської ради Вінницького району

Вінницької області про визнання батьківства,

за апеляційними скаргами представника відповідача голови виконавчого комі-тету Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Шевчука Василя Петровича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2016 ро-ку,

В С Т А Н О В И Л А:

10 червня 2015 року ОСОБА_7 звернувся у Вінницький районний суд Він-ницької області з позовом до виконавчого комітету Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання батьківства, посилаючись на наступні обставини. З 2009 року по червень 2015 року позивач проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_10, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 ро-ку народила від нього доньку ОСОБА_11, яку обоє батьків спільно виховували та утримували. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_10 помер-ла, донька залишалася з позивачем. Оскільки за життя матері дівчинки батьків-ство ОСОБА_7 не було оформлене в установленому порядку, він змушений звернутися в суд з даним позовом ( т. 1, а. с. 1-3 ).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19 червня 2015 року до участі в даній справі в якості співвідповідача залучений виконав-чий комітет Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької об-ласті, оскільки дитина проживала у родича ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 ( т. 1, а. с. 41 ).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року до участі в даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють само-стійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів залучені ОСОБА_12 - баба дівчинки та ОСОБА_5 ( т. 1, а. с. 120 ).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2016 року позов задоволений. Визнано ОСОБА_7 батьком ОСОБА_11, на-родженої ІНФОРМАЦІЯ_2 року матір'ю ОСОБА_10, про що 20 вересня 2013 року зроблений актовий запис про народження № 3591 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області ( т. 2, а. с. 133-141 ).

Не погоджуючись з ухваленим у справі рішенням, голова виконавчого комі-тету Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Шевчук В.П., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3 оскаржують його в апеляцій-ному порядку, просять дане рішення суду від 15 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові. Апелянти вважають оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм процесуального права, за неповного з'ясування всіх фактичних обставин справи, не дослідження, не надання належ-ної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Апелянти зазначають, що суд першої інстанції не сприяв повному, об'єктивному, неупередженому розгляду справи, рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незакон-ним, необгрунтованим ( т. 2, а. с. 147-152, 173-176 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на обидві апеля-ційні скарги сторін у справі, їхніх представників, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів та їхніх пред-ставників, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судо-вого рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивіль-ного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони поси-лаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обстави-нам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є законним, об-ґрунтованим, об'єктивним та справедливим.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 народила донь-ку ОСОБА_11. Згідно копії актового запису про народжен-ня від 20 вересня 2013 року № 3591 в графі «відомості про батька» записаний ОСОБА_13. ІНФОРМАЦІЯ_3 року мати дівчинки трагічно за-гинула. З копії заяви ОСОБА_10, 20 вересня 2013 року посвідченої в нота-ріальному порядку, вбачається, що батьком ОСОБА_14 є ОСОБА_7 З довідки обласної комунальної установи «Вінницька обласна станція переливання крові» вбачається, що донор ОСОБА_7 15 серпня 2013 року здавав кров на 1 поло-говий будинок, жіноча консультація, для ОСОБА_10.

Відповідно до письмової домовленості від 09 червня 2015 року, ОСОБА_3 ( мати ОСОБА_10 ) та ОСОБА_7 домовилися про те, що дівчинка проживатиме в АДРЕСА_2 в будинку, який належить на праві власності ОСОБА_5 ОСОБА_3 зобов'язалася створити належні умови проживання за вказа-ною адресою для ОСОБА_7 та дитини ОСОБА_11, не вчиняти перешкод щодо спілкування, участі у вихованні дитини ОСОБА_7 ( спільні прогулянки, за домовленістю із дозволом на виїзд дитини за межі населеного пункту, до м. Вінниці, враховуючи стан здоров'я дитини ). Згідно характеристик позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної суди-мості не має, в розшуку не перебуває; по місцю проживання в мікрорайоні «Пи-рогово» ОСОБА_7 характеризується позитивно, скарг щодо нього не зареє-стровано, він працевлаштований, по місцю роботи також характеризується по-зитивно.

Із звернення позивача від 24 червня 2015 року до Вінницької обласної дер-жавної адміністрації слідує, що після смерті матері ОСОБА_14 проживала з ним у м. Вінниці, однак 09 червня 2015 року на переконання начальника служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації Багрій Т.П. тимча-сове місце проживання дівчинки разом з ним було визначено в будинку ОСОБА_16, де також проживала баба дитини ОСОБА_3 Через це й була письмово складена вказана вище домовленість щодо спільного виховання дитини. Тоді ж ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом про визнання його бать-ківства відносно малолітньої ОСОБА_11. У ОСОБА_3 він проживав спільно з дитиною три дні, після чого ОСОБА_3 його вигнала з будинку, він позбавлений можливості бачитися з дитиною, виховувати, утримувати її. Служба у справах дітей Вінницької райдержадміністрації на його звернення з приводу порушення ОСОБА_3 умов домовленості не реагує, жодних належних заходів не вживає, не здійснила на його вимогу перевірку умов про-живання ОСОБА_11, окремі дії вчиняє формально, тому позивач просив обл-держадміністрацію доручити представляти інтереси його дитини службі у спра-вах дітей Вінницької міської ради.

Розпорядженням голови Вінницької районної державної адміністрації від 08 липня 2015 року № 313 ОСОБА_11 наданий статус дитини-сироти, вона тимчасово влаштована в сім'ю родича ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3

Судом першої інстанції за клопотанням позивача ухвалою від 23 вересня 2015 року призначалася судово-генетична експертиза методом ДНК, на вирі-шення якої ставилося питання, чи являється ОСОБА_7 біологічним батьком ОСОБА_11. Цією ж ухвалою було зобов'язано ОСОБА_5, в сім'ї якого тимчасово проживає дитина, забезпечити доставку дівчинки в експертну установу для проведення експертизи. Ця письмова вимога двічі на-правлялася судом ОСОБА_5 про явку на 01 грудня та 23 грудня 2015 року, однак виконана не була. Станом на 01 грудня за повідомленням ОСОБА_16 дитина хворіла, а поява в його домівці працівників правоохо-ронних органів за зверненням служби у справах дітей Вінницької райдержад-міністрації для супроводу дівчинки в експертну установу 23 грудня 2015 року розцінена ОСОБА_5 як протиправні дії. Суд підкреслив, що експертиза у справі не була проведена, оскільки всупереч ухвали суду від 23 вересня 2015 року ОСОБА_5, в сім'ю якого тимчасово влаштована ОСОБА_11, та служба у справах дітей Вінницької РДА не забезпечили доставку дівчинки в експертну установу для проведення експертизи.

Керуючись нормами статей 50, 121, 125, 126,128, 146 СК України, врахову-ючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема, те, що відповідаль-ність за виховання, соціальне забезпечення інтересів дитини, її фізичний, ду-ховний, моральний розвиток перш за все несуть батьки, посилаючись на роз'я-снення, викладені у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімей-ного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_7 як доведеного і справедливого.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 15 квітня 2016 року.

Оскаржуючи рішення Вінницького районного суду від 15 квітня 2016 року, голова виконавчого комітету Парпуровецької сільської ради Вінницького ра-йону Вінницької області Шевчук В.П., на підтримання позиції третіх осіб у справі, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3та ОСОБА_5, висловлює сумнів у досто-вірності нотаріально посвідченої заяви матері малолітньої ОСОБА_11 ОСОБА_10 щодо факту батьківства ОСОБА_7; позитивні характеристики позивача не впливають на встановлення його батьківства відносно дитини; судом не взяті до уваги показання свідків стосовно відносин матері дівчинки з іншим, крім ОСОБА_17, чоловіком; за здачу крові для матері дитини позивач отримав кошти від її баби. Також апелянт зазначає, що дитина не була доставлена в експертну установу для проведення відповідної експертизи через поважну для того при-чину. Однак дана екпертиза не була проведена у зв'язку з її неоплатою позива-чем. Останній не довів, що турбується про дівчинку, утримує її, піклується про неї.

Апелянтка ОСОБА_3 у власній апеляційній скарзі вказує, що мати ди-тини до грудня 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, по вказану дату проживала з ним однією сім'єю. Факт непроживання по-зивача з ОСОБА_10 з 2009 року по 2015 рік підтверджується показаннями допитаних в суді свідків, через що пояснення ОСОБА_7 неправдиві. Інші до-води апеляційної скарги ОСОБА_3 є такими ж, що й доводи скарги голо-ви виконкому Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області.

З доводами апеляційних скарг погодитися не можна. Фактам, позиціям представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів суд першої інстанції дав правову об'єктивну оцінку в своєму рішенні.

Окремо колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що позивач звернувся в суд з позовом про визнання його батьківства, будучи впевненим у цьому. Проте, під час розгляду справи на доведення своєї вимоги заявив клопотання про проведення судово-генетичної експертизи, яка за визначенням експертів двічі визначалася проведенням на конкретні дні та години: 01 грудня 2015 року з 11 до 12 години та 23 грудня 2015 року в той же час. Дитина дійсно не була доставлена в експертну установу особою, в сім'ю якої була тимчасово помі-щена - ОСОБА_5, суд не був поінформований тоді про наявність яки-хось поважних для цього причин. Лише 28 грудня 2015 року ОСОБА_5 подав суду заяву ( т. 2, а. с. 21 ), де вказав на безпідставність, на його думку, дій працівників правоохоронних органів, які мали намір забезпечити доставку Єли-завети в НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області для відбору експери-ментальних зразків з метою виконання судової ухвали про проведення судово-генетичної експертизи. В цей період доказів хвороби дитини не було. З наве-деного вбачається, що дійсно третьою особою вчинялися перешкоди з метою невиконання ухвали суду з проведення експертизи.

Стосовно посилання апелянтів як на причину непроведення експертизи з ви-ни ОСОБА_7 на те, що вона не була ним оплачена, то слід підкреслити, що оплата експертизи проводиться після відібрання експериментальних зразків. Листом від 18 січня 2016 року № 441 Вінницький НДЕКЦ повідомив суд про залишення судової ухвали щодо проведення експертизи без виконання саме у зв'язку з неявкою в установу дитини ОСОБА_11 для відбору експери-ментальних зразків (т. 2, а. с. 22), а не через несплату ОСОБА_7 вартості експертизи.

Зазначення в апеляційній скарзі ОСОБА_3 факту внесення до ЄРДР відомостей про скоєння позивачем кримінального правопорушення відносно дівчинки не впливає на законність судового рішення щодо визнання його бать-ківства відносно ОСОБА_11. По-перше, про даний факт повідомлено уже під час розгляду цієї цивільної справи; по-друге, він ще не доводить вини позивача у вчиненні злочину, по-третє, він не спростовує його батьківство щодо дитини.

Суд першої інстанції не помилився, критично поставившись до показань до-питаних свідків в частині доведення факту непроживання позивача з матір'ю дитини однією сім'єю. Дані показання не можна визнати однозначними, крім цього, у справі достатньо неспростованих доказів батьківства ОСОБА_7 щодо ОСОБА_11, які оцінені судом в сукупності з іншими доказами.

Перебування ОСОБА_10 у шлюбі з ОСОБА_10 до його розірвання в грудні 2010 році не заперечує батьківства ОСОБА_7 щодо ОСОБА_11 з огля-ду на те, що дівчинка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Оплата ОСОБА_3 ОСОБА_7 здачі крові для ОСОБА_10 не доведена належними і допусти-мими доказами.

Колегія суддів приходить до висновку, що обидві апеляційні скарги не за-слуговують на увагу, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржува-ному рішенні, є правильними, такими, що не заперечуються фактичними обста-винами справи, мотивами скарг, які не відповідають встановленим судом об'єк-тивним обставинам справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскаржуване судове рішення від 15 квітня 2016 року ухвалене з дотриман-ням відповідних положень Сімейного кодексу України, суд не помилився у ви-значенні правовідносин, що склалися між сторонами у справі, застосував саме ті норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, дав повну та об'єктивну оцінку показанням, доводам та доказам сторін, критично оцінив по-казання допитаних свідків, вірно застосував норми ЦПК України. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України судове рішення належним чином мотивова-не, тому підстав для задоволення апеляційних скарг, доводами якої не спросто-вуються висновки суду першої інстанції, судова колегія апеляційного суду не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника відповідача голови виконавчого комітету Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Шев-чука Василя Петровича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3 - відхи-лити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до виконавчого комітету Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, виконавчого комітету Парпуровецької сільської ради Вінницького району Він-ницької області про визнання батьківства - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: