Провадження № 2/592/468/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого Костенко В.Г.

секретар Антуфьєва В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Комунальної установи Сумської обласної ради Білопільський дитячий будинок інтернат, Дитячого оздоровчого табору «Дружба» про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 06.07.2015 року близько 17-00 поблизу будинку по вул. Ковпака в м.Суми на неї вчинив розбійний напад ОСОБА_3. Під час нападу він завдав ударів ножем в обличчя в область попереку. Від таких дій позивач дуче злякався, зазнав тілесних ушкоджень. У наслідок тілесних ушкоджень була футболка вартістю 150 грн. втратила придатний до використання стан. Під час нападу ОСОБА_3 забрав мобільний телефон вартістю 3186 грн.. На придбання ліків позивач витратив 131,88 грн. і 67,90 грн.. У звязку з нападом позивач зазнав моральної шкоди, розмір грошового відшкодування якої оцінив у 30000 грн.. Нападник є недієздатним, він є вихованцем будинку інтернату. Директор інтернату ОСОБА_2 є опікуном нападника. Під час нападу ОСОБА_3 був під наглядом ДОТ «Дружба». Тому позивач, остаточно визначившись, просить стягнути з відповідачів 349,78 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 30 000 грн. відшкодування моральної шкоди і судові витрати.

В судовому засіданні позивач і представник позов підтримали. Зокрема позивач пояснив, що під час нападу відчула значний стрес, дуже злякалася за життя. Після нападу від тілесних пошкоджень лікувалася, перебувала у пригніченому стані від свого зовнішнього вигляду. Вимушена була обмежити спілкування з оточуючими. У неї сформувався стійкий страх до оточення, що таке може відбутися знов. Тривалий час почувала себе у небезпеці у громадських місцях.

Відповідач ОСОБА_2 від себе особисто та від будинку інтернату позов не визнав. Не заперечував проти події. Також визнав, що є опікуном ОСОБА_3 оскільки є директором інтернату, а останній є вихованцем. З червня 2015 року вихованці інтернату зокрема ОСОБА_3 відпочивали за путівками у таборі «Дружба». З метою догляду за вихованцями там знаходилися співробітники інтернату. Вважає, що відповідальність за шкоду несе оздоровій табір «Дружба», оскільки ОСОБА_3 на час спричинення шкоди перебував там на відпочинку. Його як опікуна не було своєчасно повідомлено про зникнення ОСОБА_3 Про зникнення довідався лише наступного дня. Також вказав, що позивач не надав доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди.

Представники ДОТ «Дружба» вказали, що за звернення інтернату біло надано можливість відпочити вихованцям. Для забезпечення перебування вихованців у таборі співробітники інтернату були прийняті на роботу. ОСОБА_3 був на відпочинку у таборі. 05.07.2015 року він пропав з табору. У той же день про пропажу повідомив чергового міліціонера. Однак в міліції сказали, що треба чекати добу перед тим, як оголошувати розшук. Вважає, що табір не несе відповідальності за шкоду спричинену ОСОБА_3.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, які зявилися, дослідивши матеріали справи №592/8060/15, цієї справи, вважає, що позов обґрунтований але підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Рішенням Білопільського районного суду м.Суми від 28.10.2010 року справа №2-о-65/2010 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнаний недієздатним у звязку з психічним захворюванням. Цим рішенням директора інтернату ОСОБА_2 призначено опікуном.

Зазначеним рішенням суду встановлено, що з 28.10.1998 року ОСОБА_3, є вихованцем КУ СОР Білопільський дитячий будинок інтернат.

При розгляді цієї справи встановлено, що ОСОБА_3 є вихованцем молодіжного відділення КУ СОР Білопільський дитячий будинок інтернат.

В період з 08.06.2015 року ОСОБА_3 разом з іншими вихованцями інтернату був зарахований і відпочивав у ДОТ «Дружба».

Вихователі інтернату ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та медична сестра ОСОБА_6 для догляду за вихованцями в таборі пішли у відпустки за основним місцем роботи та по трудовим договорам були працевлаштовані у дитячому таборі. Так надані відпустки наказами по інтернату №115-в від 09.06.2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 16.0.2015 року по 11.08.2015 року, №108/-в від 02.06.2015 року ОСОБА_6 з 19.06.2015 року по 04.08.2015 року.

19.06.2015 року наказом №21 до ДОТ «Дружба» прийнято на роботу ОСОБА_7, № 19- ОСОБА_4, №18 ОСОБА_5, №13 ОСОБА_8, №11 ОСОБА_9 Між ДОТ «Дружба» та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4 укладені строкові трудові договори до 10.07.2015 року на посаду вихователя.

05.07.2015 року ОСОБА_3 втік з табору.

06.07.2015 року ОСОБА_3 з застосуванням ножа здійснив розбійний напад на позивача. Так двічі вдарив ножом у обличчя і у поперек та забрав телефон вартістю 3186 грн.. Від дій ОСОБА_3 позивачу спричинено легких тілесних ушкоджень у виді різаної рани нижньої губи та підборіддя, колото різаної ради в поперековій області спини. Такі дії були кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 07.09.2015 року до ОСОБА_3 застосований захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні із суворим наглядом.

Також встановлено, що від нападу позивач також перенесла емоційний стрес. У звязку з тілесними ушкодженнями та стресом позивач лікувалася та витратила на придбання ліків 199,78 грн.. 06.07.2015 року позивач витратив на придбання ліків 131,88 грн.. 10.08.2015 позивач звертався до психіатра, який встановив діагноз гостра реакція на стрес та призначив Гидазепам, вартість якого становить 67,90 грн..

Кровю від тілесних ушкоджень була пошкоджена футболка позивача.

Встановлені факти визнаються сторонами та підтверджуються, зазначеними рішенням і ухвалою суду, наказами, путівкою, чеком, довідками з лікувальних закладів, випискою з карти амбулаторного хворого, довідкою про вартість ліків, статутом, наказом про оздоровлення дітей, положенням про інтернат копії яких додані до матеріалів справи./а.с.4-10, 11-12, 36-а,42-48, 51-52, 53, 56-61, 63, 64-71/ Також підтверджуються показами свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5 і матеріалами справи №592/8060/15.

Свідок ОСОБА_10, мати позивача, вказала, що після події дочка стала замкнутою. Перестала спілкуватися з друзями. Стала боятися виходити на вулицю. Моральне становище було тяжке, пригнічене. Донька зверталася до психіатра і вживала відповідні ліки. Тоді шукала роботу. Але після нападу відклала таке. Не могла приймати їжу, близько місяця. Були основні пошкодження на обличчі, на спині, на ногах. Самостійно в перший день після нападу не могла самостійно підвестися. Влаштувалася на роботу лише у листопаді 2015 року.

Свідок ОСОБА_11, чоловік позивача, вказав, що після події дружина стала замкнутою. Після виписки з лікарні два тижні знаходилася дома. В іншій частині загалом аналогічні показам свідка ОСОБА_10. На час розгляду справи позивач боїться перебувати на вулиці у темну пору доби.

Свідок ОСОБА_5, пояснила, що має постійне місце роботи на посаді вихователя будинку-інтернату. На період своєї відпустки за основним місцем роботи працювала вихователем у дитячому таборі «Дружба» для забезпечення перебування вихованців інтернату. У таборі працювали і інші співробітники інтернату. ОСОБА_3 пропав з табору 05.07.2016 року близько 11-00. Шукали його власними силами. Потім повідомили поліцію. З дітьми з інтернату ніхто не бажає звязуватися. ОСОБА_3 тікав з будинку неодноразово.

Всупереч положенням ст.ст. 59-60 ЦПК України позивач не надав доказів вартості пошкодженої футболки.

З встановленого вбачається, що спірні правовідносини є цивільними та врегульовані ст.ст. 41, 1168, 1184, 1195 ЦК України.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Таким чином позивач має право на відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує суть позовних вимог, характер діяння нападника та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), час та зусилля, які витратив позивач при захисті своїх інтересів. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. І за таких обставин суд прийшов до переконання, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди становить 10 000 грн.. Тому на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди саме ця сума.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому відшкодувати додаткові витрати, викликані придбання ліків.

Таким чином позивач має право на відшкодування вартості витрат на придбання ліків у сумі 199,78 грн..

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі.

Позивач має право на відшкодування матеріальної шкоди спричиненої пошкодженням її майна. Однак позивачем не доведений розмір такої шкоди.

Відповідно до ст.ст. 41, 1184 ЦК України шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Обов'язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності.

Відповідно до положення Комунальної установи Сумської обласної ради Білопільський дитячий будинок інтернат/а.с.64-71/ та Типового положення про дитячий будинок-інтернат, затвердженого наказом Мінпраці та соціальної політики України 02.04.2008 № 173, дитячий будинок-інтернат (далі - будинок-інтернат) є соціально-медичною установою для постійного проживання дітей віком від 4 до 18 років (далі - вихованців) з утвореним у разі потреби молодіжним відділенням для молоді віком від 18 до 35 років (далі-осіб), що входить як структурний підрозділ до складу будинку-інтернату, з вадами фізичного та/або розумового розвитку та психічними розладами, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування, освітніх та реабілітаційних послуг.

Основними завданнями будинку-інтернату є забезпечення належних умов для проживання, навчання, виховання, медичної та соціальної реабілітації та надання медичної допомоги вихованцям з фізичними та/або розумовими вадами розвитку та психічними розладами.

Відповідну до п 3.21. положення інтернату тимчасове вибуття вихованців (осіб) за особистими мотивами або на канікули здійснюється з дозволу адміністрації будинку-інтернату, який надається з урахуванням висновку лікаря про можливість виїзду.

Відповідно до Типового положення про молодіжне відділення дитячого будинку-інтернату затвердженого наказом Мінпраці та соціальної політики України 02.04.2008 № 173, основним завданням молодіжного відділення є забезпечення належних умов для проживання, навчання, виховання та надання медичної допомоги особам з фізичними та/або розумовими вадами розвитку та психічними розладами.

Відповідно ст.ст. 1 , 19, Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей» та статуту ДОТ «Дружба»/а.с.43-48/ дитячий оздоровчий табір є постійно діючим дитячим закладом оздоровлення та відпочинку з цілодобовим перебуванням, призначений для оздоровлення, відпочинку, виховання, всебічного розвитку дітей.

З зазначених положень законів та встановлених фактів вбачається, що саме будинок-інтернат, як спеціалізована установа є тим закладом, який зобовязаний здійснювати догляд за ОСОБА_3 ураховуючи його психічний стан. Тільки інтернат опікуючись особами до яких віднесений останній може і повинний їх доглядати та надавати відповідну медичну допомогу. Тільки інтернат може визначати можливість перебування вихованця на відпочинку за межами. Інтернат вирішив, що ОСОБА_3 за своїм станом може перебувати в таборі відпочинку. Втім таке рішення вочевидь виявилося помилковим, ОСОБА_3 перебуваючи поза межами інтернату втік і вчинив злочин небезпечний для здоровя позивача. Вжиті заходи інтернатом по влаштуванню своїх працівників до табору не дав належних результатів.

Дитячий оздоровчий табір не є тим закладом у порівнянні з інтернатом, який повинний доглядати осіб до яких віднесений ОСОБА_3 ураховуючи психічний стан. Табір є лише загальним оздоровчим закладом, а інтернат створений саме для догляду за особами до яких віднесений ОСОБА_3.

З викладеного вбачається, що саме інтернат є тією особою на яку може бути покладена відповідальність по відшкодуванню шкоди потерпілому. Відповідач ОСОБА_2 є опікуном ОСОБА_3, втім така опіка ґрунтується виключно на займаній посаді директора інтернату, а за ч. 2 ст. 63 ЦК України лише дієздатна фізична особа може бути опікуном недієздатної особи.

Ураховуючи зазначене заявлений позов підлягає задоволенню у частині до інтернату. Таким чином з інтернату підлягає стягненню 199 грн. 78 коп. відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_12 у іншій частині задоволенню не підлягає у звязку з необґрунтованістю.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на корить позивачів понесені витрати пропорційно заявленим вимогам. З інтернату також підлягає стягненню судовий збір за ставкою на час подачі позову у 2015 році.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_12 Юріївни задовольнити частково.

Стягнути з Комунальної установи Сумської обласної ради Білопільський дитячий будинок інтернат на користь ОСОБА_1 199 грн. 78 коп. відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди, 684 грн. відшкодування витрат, а всього 10 883 грн. 78 коп..

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у іншій частині за необґрунтованістю.

Стягнути з Комунальної установи Сумської обласної ради Білопільський дитячий будинок інтернат на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп..

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Сум шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду. Особою, яка була відсутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в десятиденний строк з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 19.05.2016 року.

Суддя В.Г. Костенко