22-ц/775/461/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Ікорська Є.С.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Пономарьової О.М.,

суддів Ігнатоля Т.Г., Попової С.А.,

секретар судового засідання Брежнєв Д.О.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна від 05 вересня 2008 року та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Єдиного державного реєстру іпотек записів про накладення заборони відчуження квартири за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє ОСОБА_1, на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2016 року

в с т а н о в и в:

В січні 2016 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів та зазначала, що 05 вересня 2008 року між нею та ОСОБА_3, що діяв від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, укладено договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області та зареєстрований в реєстрі за № 5428. Позивач разом із договором купівлі-продажу підписала договір іпотеки зазначеної квартири, про який їй стало відомо після отримання нею відповідних запитів у нотаріуса. Вважає договір іпотеки недійсним, оскільки він укладений з порушенням норм законодавства. Договір іпотеки не містить такої істотної умови, як зміст і розмір основного зобов?язання, строк і порядок його виконання, роз'яснення терміну «основне зобов'язання» є не коректним, оскільки не відповідає змісту п.3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку». На момент укладення договору іпотеки вона не мала права власності на предмет іпотеки - зазначену вище квартиру, що суперечить ст. 5 Закону України «Про іпотеку». Тільки після 11 вересня 2008 року, тобто дати реєстрації права власності на квартиру міг бути укладений договір іпотеки цього майна. Саме тому 05 вересня 2008 року не могла бути накладена заборона відчуження зазначеної в цьому договорі квартири, бо на цей час право власності на цю квартиру у позивача не виникло, тому що реєстрація речових прав на це майно ще не відбулася. Крім того, приватним нотаріусом Кондратюк В.С. зареєстровано обтяження зазначеної квартири іпотекою на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк»), № 2949 від 28 грудня 2011 року, реєстраційний номер обтяження 7860511, іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк», код 34047020, 01133 м. Київ. вул. Щорса, 36-Б, що суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про іпотеку», оскільки за одним договором іпотеки не може бути двох іпотекодержателів, а тому подвійна заборона відчуження квартири позивача є незаконною та повинна бути знята. Просила суд визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна від 05 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк», зареєстрований в реєстрі за № 5428, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та з Єдиного державного реєстру іпотек записів про накладення заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСибБанк», ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна від 05 вересня 2008 року та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Єдиного державного реєстру іпотек записів про накладення заборони відчуження квартири.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання апеляційної інстанції не з?явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток.

Представник ПАТ «Дельта Банк» Філіпських С.І. подав клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.128)

Представник ПАТ «УкрСибБанк» причини неявки суду не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 вересня 2008 р. між ОСОБА_2 і Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0, за умовами якого банк надав позивачу кредит у розмірі 37 000 доларів США, що на момент укладення договору еквівалентно 179 461,10 гривень, строком користування до 05 вересня 2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,5% річних з цільовим призначенням для особистих потреб позичальника - купівлі квартири. З метою забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором 05 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та банком укладений договір іпотеки, згідно з яким в заставу прийнята придбана нею квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, договір посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чичековою О.А., зареєстровано в реєстрі за номером №5428.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2., суд першої інстанції виходив з того, що наведені в позовній заяві доводи недійсності договору іпотеки є необґрунтованими, а тому відсутні підстави виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Єдиного державного реєстру іпотек записів про накладення заборони відчуження іпотечної квартири.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Визначення іпотеки міститься і у ст.575 ЦК України, згідно з якою іпотека це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

З матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2008 р. між позивачем ОСОБА_2 і Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0, за умовами якого банк надав позивачці кредит у розмірі 37 000 доларів США, що на момент укладення договору еквівалентно 179 461,10 гривень, строком користування до 05 вересня 2023 року. З метою забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором 05 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та банком укладений договір іпотеки, згідно з яким в заставу прийнята придбана нею квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, договір посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Чичековою О.А., зареєстровано в реєстрі за номером №5428.

Вказані факти встановлені рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 09 липня 2012 року №2/519/35/12 у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк»про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та договорів поруки, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції обгрунтовано зробив висновок, що даний факт вказує на те, що під час розгляду справи у позивача був примірник договору іпотеки, згідно з яким в заставу прийнята придбана нею квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, і спростовує доводи апеляційної скарги в частині ненадання їй копії примірника договору іпотеки. Крім того, у пункті 7 договору іпотеки, який підписаний позивачем, зазначено, що договір складений у 3-х примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної сторони та для нотаріуса, даний договір підписано позивачкою власноруч.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір іпотеки не містить такої істотної умови, як зміст і розмір основного зобов?язання, строк і порядок його виконання, не можна визнати обгрунтованими .

Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

За змістом п.2 ч.1 ст.18 вищевказаного закону іпотечний договір повинен містити такі

істотні умови як зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання.

Оскаржуваний договір іпотеки містить розділ, в якому визначені терміни, що зустрічаються у тексті договору та визначено їх (термінів) значення у тексті договору. Зі змісту оскаржуваного договору іпотеки та термінів, які використовуються у договорі, випливає, що іпотекою за договором в повному обсязі забезпечуються зобов?язання, що виникли на підставі кредитного договору - договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та іпотекодержателем, в забезпечення виконання грошових зобов?язань, за яким укладено даний договір. Договір іпотеки містить визначення терміну «Основне зобов?язання», а саме - зобов?язання іпотекодавця або боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, за будь-яким кредитним договором або кредитним договором окремо та/або разом, який(-і) укладений (-их) з іпотекодержателем, за яким(и) боржник або іпотекодавець має грошові зобов?язання перед іпотекодержателем, та виконання якого(-их) в повному обсязі забезпечується іпотекою за цим Договором. Пункт 1.3. договору іпотеки містить наступне застереження: «Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов?язань, що забезпечуються іпотекою відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов?язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору(ів), що обумовлюють основне зобовязання.

За таких обставин суд першої інстанції підставно зробив висновок, що оскаржуваний договір іпотеки містить посилання на основне зобов?язання, яке ним забезпечується, а також підтверджує факт досягнення сторонами згоди відносно розміру, строку і порядку виконання кредитних зобов?язань, що відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про іпотеку» в частині зазначення усіх необхідних істотних умов у тексті такого договору.

Таким чином, аналізуючи договір кредиту №0 від 05 вересня 2008 року та договір іпотеки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 05 вересня 2008 року, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що в договорі іпотеки зазначено, що предметом його є вищезазначена квартира, що є забезпеченням виконання грошових зобов?язань іпотекодавця за основним зобов?язанням за кредитним договором №0 від 05 вересня 2008 року, в якому зазначені розмір основного зобов?язання, строк і порядок його виконання, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 5 ст.5 Закону України «Про іпотеку», в редакції, що діяла на час укладання договору, зазначено, що предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Відповідно до п.2.4.8 договору іпотеки квартири, розратошованої за адресою: АДРЕСА_1, від 05 вересня 2008 року, протягом 21 дня від дати укладання цього договору позивач зобов?язується зареєструвати право власності на нерухоме майно, та надати витяг про реєстрацію права власності, виданий комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м. Маріуполя та технічну документацію на нерухомість - квартиру, що розратошована за адресою: АДРЕСА_1

Витягом з Державного реєстру правочинів, який сформований о 9 год. 46 хв. 05 вересня 2008 року, про державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: розратошованої за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджено набуття права власності на предмет іпотеки позивачем на вказаний час та дату.

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна заборона на нерухоме майно, що є предметом договору іпотеки, зареєстрована о 10 год. 03 хв. 05 вересня 2008 року.

Вказані обставини підтверджують, що на момент укладання спірного договору іпотеки позивач вже була власником нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки, і могла розпоряджатись даним майном на свій розсуд, в тому числі передавати його в іпотеку, та спростовують доводи апеляційної скарги щодо недійсністі договору іпотеки, оскільки він укладений до того, як вона стала власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1..

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», якщо іпотекою забезпечується повернення позики, кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та іпотечний договір можуть укладатися одночасно.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 липня 2012 року №2/519/35/12, яке набуло чинності, встановлено, що згідно з укладеним 08 грудня 2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком«УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договором купівлі-продажу прав вимог за кредитамиза зобов?язанням, що виникло на підставі договору про надання споживчого кредиту та заставу майна №0 від 05 вересня 2008 року, змінений кредитор у зобов?язанні на ПАТ «Дельта Банк»(а.с.70-73).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов?язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлені судом першої інстанції обставини спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, що за одним договором іпотеки не може бути двох іпотекодержателів, оскільки ПАТ «Дельта Банк» є новим іпотекодержателем, а не другим.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні, і апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: Т.Г. Ігнатоля

С.А. Попова