УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку у три місяці для прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_6 Після її смерті відкрилась спадщина на домоволодіння із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 та земельний пай, який знаходиться в с. Зелене Інгулецького району м. Кривого Рогу, загальною площею 5 га. Вона є спадкоємцем за правом представлення, оскільки її мати ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою ОСОБА_6 28 квітня 2015 року вона звернулася до державного нотаріуса П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Оксамитної Н.В. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6, однак нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із пропуском строку для її прийняття. Вважає, що строк пропущено з поважних причин, оскільки має неповнолітнього сина, який часто хворіє. 27 травня 2012 року вона змушена була переїхати до родичів в АРК Крим для проходження курсу оздоровлення, тому не мала можливості в шестимісячний строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідач запевнив її, що він сам вирішить усі питання щодо прийняття спадщини, продажу та поділу між ними коштів від реалізації майна тому, що вона знаходилась у скрутному фінансовому становищі, оскільки витрачала кошти на лікування сина. Однак, після того, як вони повернулися з АРК Крим, вона дізналася, що відповідач не виконав жодної дії щодо поділу майна спадкодавця і вона змушена була звернутися до нотаріуса за прийняттям спадини. Вважає, що строк пропустила з поважних причин

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року позов задоволено. Визнано поважною причину пропуску ОСОБА_4 строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено ОСОБА_4 додатковий строк - три місяці з моменту набрання законної сили цим рішенням, для подання нею заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Апеляційним судом установлено, що позивач є онукою ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема, домоволодіння із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 та земельний пай, який знаходиться в с. Зелене Інгулецького району м. Кривого Рогу, загальною площею 5 га. ОСОБА_4 є спадкоємцем за правом представлення відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України. 28 квітня 2015 року позивач звернулася до П'ятої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за отриманням свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено, у зв'язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_4 мала право на спадкування відповідно до вимог ч. 1 ст. 1266 ЦК України.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що вона більш ніж через три роки з дня відкриття спадщини звернулась до суду з указаним позовом, зазначивши поважністю причини пропуску строку для прийняття спадщини те, що після смерті бабусі між нею та її дядьком (відповідачем по справі) існувала домовленість про розподіл спадщини, яку він зобов'язався оформити самостійно та виплатити їй кошти за частку у спадщині, вона була юридично не обізнаною, тому у передбачений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою. Крім того, її малолітня дитина часто хворіла у період з січня 2012 року по квітень 2012 року, у зв'язку із чим у травні 2012 року лікарем було рекомендовано зміну клімату, тому вона разом із сином виїхала до АРК.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Наведена позивачем причина пропуску строку для прийняття спадщини (домовленість з відповідачем про розподіл спадкового майна між собою, юридична необізнаність) не є поважною для надання судом додаткового строку для прийняття спадщини, що вірно встановлено апеляційним судом

Крім того, як видно з медичних довідок, наданих позивачем на підтвердження доводів про захворювання її дитини - ОСОБА_4, хворів респіраторними захворюваннями (ОРВІ) тимчасового у період з 6 лютого 2012 року по 20 лютого 2012 року, з 2 квітня 2012 року по 6 квітня 2012 року, з 19 квітня 22012 року по 23 квітня 2012 року, з 3 травня 2012 року по 25 травня 2012 року, з 24 жовтня 2012 року по 2 листопада 2012 року, довідки видано Першою дитячою лікарнею м. Кривого Рогу, що свідчить про перебування спадкоємця ОСОБА_4 у цей час у м. Кривому Розі за місцем відкриття спадщини (а.с. 45-50). Тобто увесь час з дати смерті спадкодавця протягом п'яти місяців позивач, як спадкоємець мала об'єктивні можливості звернення до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини в установлений законом термін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, а також враховуючи обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що були відсутні об'єктивні, непереборні, істотні труднощі для спадкоємця для прийняття спадщини, а тому причини пропуску строку ОСОБА_4 на подання заяви про прийняття спадщини не є поважними.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

О.В.Попович