Єдиний унікальний номер 0501/3307/12 Номер провадження 88-ц/775/6/2016
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Груіцької Л.О., Осипчук О.В.

при секретарі Чуряєві В.С.

за участю:

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області заяву ОСОБА_1 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа - ОСОБА_4) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2012 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Зазначали, що вони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

28 березня 2005 року у м. Донецьку сталася дорожня-транспортна пригода (далі ДТП), внаслідок якої їх син ОСОБА_7 загинув, а син ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

ДТП сталося за участю транспортного засобу ЗАЗ ДЕУ Т131110 державний номер 888 00 ЕВ, власником якого є відповідач. Під час ДТП цим транспортним засобом за згодою відповідача керував ОСОБА_4, який від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 2 КК України звільнений у звязку з актом амністії.

Посилаючись на те, що внаслідок ДТП їм завдано майнову шкоду та моральну шкоду у звязку із загибеллю сина, що відповідальність за завдану їм шкоду на підставі статей 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1187 ЦК України має нести відповідач, як власник транспортного засобу, який проявив легковажність, доручивши керування транспортним засобом ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди - 35 155,55 грн., на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди по 150 000,00 грн. кожному (а.с. 1 3, а.с. 63 т. 1).

Рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 05 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, були задоволені частково: з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн., на відшкодування матеріальної шкоди - 31 341,51 грн.; на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Судом першої інстанції було встановлено, що 28 березня 2005 року біля 23 годині на Київському проспекті у м. Донецьку за участю водія ОСОБА_4, який керував транспортним засобом ЗАЗ ДЕУ Т13110 державний номер 888 00 ЕВ, який належить ОСОБА_3, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої син позивачів ОСОБА_5 загинув,а син ОСОБА_6 зазнав тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно постанови Київського районного суду м. Донецька від 07 вересня 2007 року ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ст. 286 ч. 2 КК Українизвільнений за актом амністії. Він обвинувачувався в тому, що в порушення вимог п. 12.4 та п. 12.9 Правил дорожнього руху України перевищив максимально допустиму швидкість руху у населеному пункті, а також перевозив пять пасажирів замість допустимих чотирьох.

Задовольняючи частково позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3, суд виходив з того, що згідно частини 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідач ОСОБА_3 є власником транспортного засобу, автомобіль на час ДТП використовувався у службі таксі, що належить відповідачу, а правова підстава володіння цим транспортним засобом водієм ОСОБА_4 під час скоєння ДТП відповідачем не доведена. Посилаючись на наявність довіреності на право експлуатації транспортного засобу, відповідач не надав суду ні оригінал довіреності, ні її засвідчену копію, ні дублікат, ні довідку про вчинення нотаріальної дії. За змістом частини 2 ст. 1187 ЦК України якщо управління небезпечним об'єктом передається третій особі без якогось юридичного оформлення, вважається, що об'єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця, і саме він має нести відповідальність за завдану шкоду. Оскільки ОСОБА_4 керував автомобілем без відповідних правових підстав, матеріальна та моральна шкода підлягає стягненню з власника автомобіля відповідача ОСОБА_3 (а.с. 236 238 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 04 березня 2014 року за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 05 грудня 2013 року скасовано. ОСОБА_1, ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_3, апеляційний суд також застосував до спірних правовідносин положення частини 2 ст. 1187 ЦК України, але виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок зіткнення двох автомобілів (під керуванням водія ОСОБА_4 та водія ОСОБА_9А.), обидва водії порушили Правила дорожнього руху і ці порушення знаходяться у причинному звязку з тими наслідками, які настали, а тому відповідальність за спричинену внаслідок цієї події шкоду мають нести саме вони. Позивачі позовні вимоги заявили лише до власника автомобіля ЗАЗ ДЕУ, яким керував ОСОБА_4, посилались на те, що довіреність, на підставі якої ОСОБА_4 керував автомобілем відповідача, є підробленою. Апеляційним судом був оглянутий оригінал цієї довіреності: вона була видана відповідачем ОСОБА_3 на імя ОСОБА_4 на право експлуатації та розпорядження автомобілем, довіреність посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_10 28 лютого 2005 року, зареєстрована в реєстрі за № 623. На запит апеляційного суду приватний нотаріус ОСОБА_10 зазначила, що 28 лютого 2005 року вона таку довіреність не посвідчувала. Однак цей лист не є належним доказом факту незаконної передачі транспортного засобу відповідачем ОСОБА_3 третій особі ОСОБА_4 Справа не містить жодного доказу на підтвердження факту, що довіреність, видана ОСОБА_11 на імя ОСОБА_4 на право експлуатації та розпорядження транспортним засобом, є підробленою, відсутній відповідний вирок суду, відсутні докази про визнання цієї довіреності недійсною. До того ж, Київським районним судом м. Донецька 07 вересня 2007 року при розгляді кримінальної справи стосовно водія ОСОБА_4 було встановлено, що ОСОБА_4 керував автомобілем ЗАЗ ДЕУ на підставі довіреності. Вказана постанова суду набрала законної сили. Позивачами не доведено факт підробки або недійсності довіреності, а тому підстави вважати, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом у день скоєння ДТП без законних підстав, відсутні. За таких обставин відповідальність за шкоду, завдану позивачам, має нести водій ОСОБА_4, але останній притягнутий позивачами до участі у справі, як третя особа (а.с. 43 46 т. 2).

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Авдіївського міського суду Донецької області від 05 грудня 2013 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 березня 2014 року відмовлено (а.с. 79 т. 2).

04 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 березня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

В заяві вона посилається на те, що на час розгляду справи апеляційним судом їй не були і не могли бути відомі істотні для справи обставини, що суттєво вплинуло на вирішення справи.

Так під час розгляду Добропільським міськрайонним судом Донецької області іншої справи № 227/379/16-ц за позовом її сина ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яке сталося 28 березня 2005 року, встановлено, що надана раніше в Апеляційному суді Донецької області ОСОБА_3 довіреність, посвідчена 28 лютого 2005 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_10, якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_4 експлуатувати та розпоряджатися належним ОСОБА_3 транспортним засобом марки ЗАЗ-DAEWOO, 2005 року випуску, державний знак 888 00 ЕВ, є нікчемна, так як вона відсутня в Єдиному реєстрі довіреностей, приватний нотаріус ОСОБА_10 не посвідчувала довіреність від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_4

Крім того, бланк, на якому надруковано текст довіреності на зазначену в ній дату та на час ДТП 28 березня 2005 року не існував, нотаріусом бланк отримано 04 квітня 2005 року та було використано на інші дії.

Посилаючись на те, що зазначені нововиявлені обставини не дають підстав стверджувати про правомірність та дійсність правочину, зміст якого викладено в довіреності від 28 лютого 2005 року, виданої ОСОБА_3 на імя ОСОБА_4, що Добропільський міськрайонний суд Донецької області в рішенні від 15 квітня 2016 року, яке набрало законної сили 06 липня 2016 року, встановив, що водій ОСОБА_4 під час ДТП керував автомобілем ЗАЗ-DAEWOO номерний знак 888 00 ЕВ, який належить відповідачу ОСОБА_3, без достатньої правової підстави, що на підставі ст. 219 ЦК України довіреність Добропільським міськрайонним судом Донецької області визнана нікчемною, що зазначені обставини є істотними, оскільки на їх підставі можна зробити висновок про наявність у неї та ОСОБА_2 права на відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, просила переглянути рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 березня 2014 року у зв'язку із нововиявленими обставинами (а.с. 65 - 67 т. 2).

В судовому засіданні апеляційного суду заявник ОСОБА_1, яка діяла від свого імені та на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 02 квітня 2014 року від імені позивача ОСОБА_2 (а.с. 141 142 т. 2), заяву про перегляд судового рішення підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені телефонограмами, які зареєстровані 20 вересня 2016 року в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області за №№ 4366, 4367 (а.с. 134 136 т. 2), причини неявки у судове засідання не повідомили і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що вони не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 1 ст. 365 ЦПК України неявка цих осіб не є перешкодою для розгляду заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підстави перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами визначені частиною 2 ст. 365 ЦПК України.Перелік цих підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилалася саме на цю підставу перегляду - істотні для справи обставини, що не були і не могли бути їй відомі на час розгляду справи.

Відповідно до пунктів 1, 3, 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

З матеріалів справи встановлено, що суд першої та суд апеляційної інстанції ухвалили протилежні за змістом рішення, оскільки дійшли різних висновків щодо того, хто по цій справі відповідно до частини 2 ст. 1187 ЦК України має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, - власник транспортного засобу ОСОБА_3 чи ОСОБА_4, який фактично керував транспортним засобом під час ДТП.

Відповідно до частини 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що таку відповідальність має нести власник транспортного засобу відповідач ОСОБА_3, оскільки водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом під час скоєння ДТП без відповідної правової підстави.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов протилежного висновку - відповідальність за завдану шкоду має нести водій ОСОБА_4, який керував транспортним засобом під час скоєння ДТП на підставі довіреності, виданої йому 28 лютого 2005 року власником транспортного засобу ОСОБА_3

І суд першої інстанції, і апеляційний суд досліджували довіреність, яка була надана до суду відповідачем ОСОБА_3

Згідно копій довіреності, які містяться в матеріалах справи на аркушах 117 т. 1, 249 т. 1, 33 т. 2, які співпадають за змістом, спірна довіреність була видана ОСОБА_3 28 лютого 2005 року, нею він уповноважив ОСОБА_4 експлуатувати та розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ЯНВ № 405 486, виданого Ясинуватським МРЕВ Донецької області 23 лютого 2005 року, автомобілем марки ЗАЗ DAEWOO, 2005 року випуску, двигун V 1 299 cub.cm, кузов Y6DT740, державний номерний знак 888 00 ЕВ, зареєстрований тим же МРЕВ. Довіреність видана без права передоручення строком на один рік та дійсна до 28 лютого 2006 року. Довіреність виготовлена на нотаріальному бланку ВСВ № 336678.

Проте суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий відповідачем до суду першої інстанції один аркуш ксерокопії довіреності на а.с. 117 т. 1 (лицьова сторона документа), на якому відсутні необхідні захисні ознаки нотаріального бланку, посвідчувальний напис та підпис нотаріуса, не є належним доказом у справі. Суд також послався на те, що на порушення п. 25 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 р. № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 р. за № 283/8882 ( у редакції, яка діяла станом на 28.02.2005 р.), відсутня реєстрація довіреності в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій.

Як зазначив суд першої інстанції, на стадії дослідження судом письмових доказів сторона позивачів наполягала на нікчемності цього документа.

Це посилання суду підтверджується матеріалами справи, в яких є:

- копія постанови від 05 листопада 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 за ст. 358 КК України, згідно якої 22 квітня 2009 року до Ворошиловського РВ ДМУ надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття заходів до ОСОБА_3, який надав СВ ДТП СУ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області підроблену довіреність на право керування автомобілем ЗАЗ DAEWOO державний номерний знак 888 00 ЕВ на імя ОСОБА_4 (а.с. 127 129 т. 1);

- копія постанови Ворошиловського районного суду м. Донецька від 19 вересня 2012 року про скасування постанови від 05 листопада 2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 за ст. 358 КК України, з якої вбачається, що звертаючись до суду із скаргою на зазначену постанову про відмову в порушенні кримінальної справи ОСОБА_1 посилалась на те, що в реєстрі довіреностей спірна довіреність не значиться (а.с. 130 132 т. 1).

В апеляційному суді, як зазначено в рішенні суду від 04 березня 2014 року, був оглянутий оригінал цієї довіреності та встановлено, що довіреність посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_10 28 лютого 2005 року, довіреність зареєстрована в реєстрі за № 623 (а.с. 249 т.1).

На запит апеляційного суду приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_10, якою була посвідчена спірна довіреність, листом від 20 січня 2014 року вих. № 5/01-30 повідомила, що 28 лютого 2005 року нею не посвідчувалася довіреність від імені ОСОБА_3 на імя ОСОБА_4 (а.с. 4 т. 2). Проте цей лист апеляційним судом визнаний неналежним доказом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, апеляційний суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того факту, що довіреність, видана ОСОБА_3 на імя ОСОБА_4 на право експлуатації та розпорядження транспортним засобом, яка була посвідчена нотаріально 28 лютого 2005 року, насправді є підробленою, що відсутній відповідний вирок суду або докази про визнання цієї довіреності недійсною, а тому відповідальність за завдану шкоду має нести водій ОСОБА_4, до якого вимоги позивачами не заявлені.

Апеляційний суд в рішенні від 04 березня 2014 року, яке просить переглянути заявник ОСОБА_1, зазначив, що доводи позивачів, що спірна довіреність є підробленою, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Тобто нікчемність довіреності від 28 лютого 2005 року, на що посилається заявник ОСОБА_1 у заяві про перегляд рішення апеляційного суду, була предметом доказування при розгляді цієї справи як судом першої, так і судом апеляційної інстанції. Саме позивачі ОСОБА_1 посилалися на нікчемність цієї довіреності.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Враховуючи зазначене, посилання ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області у іншій справі № 227/379/16-ц за позовом її сина ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яким довіреність ОСОБА_3 від 28 лютого 2005 року оцінена судом з посиланням на ст. 219 ЦК України як нікчемна, оскільки вона відсутня в Єдиному реєстрі довіреностей, приватний нотаріус ОСОБА_10 таку довіреність не посвідчувала, не є нововиявленою обставиною.

У різних справах за одним фактом ДТП має місце неоднакова оцінка судами одного і того ж доказу, а саме, наданої відповідачем ОСОБА_3 довіреності.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Посилання заявниці ОСОБА_1 на:

- лист Міністерства юстиції України від 22 березня 2016 року № 9430/4323 0 32 16/13, згідно якого та доданих до нього витягів з Єдиного реєстру довіреностей спірна довіреність на бланку ВСВ 336678 в Єдиному реєстрі довіреностей відсутня (а.с. 88 90 т. 2);

- лист приватного нотаріуса ОСОБА_12 від 19 лютого 2016 року № 120/01 16, згідно якого вона засвідчила вірність копії довіреності, посвідченої 28 лютого 2005 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_10, після надання їй оригінального примірника довіреності; пізніше їй стало відомо, що довіреність, з якої вона засвідчила копію, є підробленою; вона звязалася з приватним нотаріусом ОСОБА_10 і у телефонному режимі отримала від неї підтвердження того, що довіреність нею не посвідчувалася; при додатковій перевірці вона зясувала, що довіреність не зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с. 91 т. 2)

не спростовує висновків апеляційного суду про відсутність нововиявлених обставин, оскільки зазначені документи є лише новими доказами на підтвердження факту законності або нікчемності довіреності від 28 лютого 2005 року.

На час розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом в матеріалах справи були відомості щодо відсутності спірної довіреності в Єдиному реєстрі довіреностей.

Нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі № 227/379/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, на яке посилається в заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_1, не встановлює певні обставини саме по справі № 0501/3307/2013 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не брали участь у справі № 227/379/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, і щодо них будь які обставини рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області у справі № 227/379/16-ц не встановлювалися.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК, відсутні (пункт 6).

Відповідно до частини 2 ст. 365 ЦПК України розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами відсутні, а тому заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 361, ст. 365 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 березня 2014 року залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Л.О. Груіцька

ОСОБА_13