ухвала

іменем україни

02 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Мякого Василя Ярославовича, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, у якій просив визнати протиправною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві) Мякого В.Я., посилаючись на те, що 13 жовтня 2014 року він надіслав на адресу ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві рекомендованим поштовим відправленням заяву про відкриття виконавчого провадження, яку останнім отримано 16 жовтня 2014 року. Проте станом на час звернення до суду з даною скаргою жодної постанови не отримав.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 січня 2016 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку із поданням скарги з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет із тих самих підстав.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 16 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на вищевказану ухвалу суду першої інстанції залишено без руху у зв'язку із несплатою судового збору за подання апеляційної скарги та надано строк для усунення недоліку.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01 березня 2016 року ОСОБА_3 продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 січня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2016 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто апелянту на підставі ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Визнаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 січня 2016 року неподаною та повертаючи її заявнику, суддя апеляційного суду виходив із того, що заявник у встановлений строк не усунув зазначені в ухвалах суду від 29 січня 2016 року та від 16 лютого 2016 року недоліки, а саме не сплатив судовий збір за розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України, ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Можливість (право) оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Апеляційна скарга за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

У пункті 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2016 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження у конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а ураховуючи те, що за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні розділом VII ЦПК України, ні Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (ч. 1 ст. 3) не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Також, відповідно до абзацу 2 п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» наведений у п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» перелік позовних заяв (заяв, скарг, дій), за подання яких до суду або за вчинення яких судом встановлено ставки судового збору, за своїм змістом є вичерпним. Отже, справляння судового збору з інших позовних заяв (заяв, скарг), що подаються до суду, не зазначених у ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», не передбачено, наприклад, за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

При цьому заявник звільнений від сплати судового збору не лише на стадії подання скарги, а і у разі подання ним апеляційної скарги на прийняте за результатами розгляду скарги рішення.

Вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги ОСОБА_3 до свого провадження, апеляційний суд вищевказаного не врахував та дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги з підстав несплати судового збору, чим позбавив заявника права на апеляційне оскарження рішення суду як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин оскаржувана ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик