Ухвала

іменем україни

19 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Фінансова Ініціатива», третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства комерційного банку «Фінансова Ініціатива», про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Фінансова Ініціатива» (далі - ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива»), третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства комерційний банк «Фінансова Ініціатива», про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що між нею та ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» 19 серпня 2014 року було укладено договір банківського вкладу № 337897 на 1 147 дол. США. Після поповнень депозитного рахунку, станом на 11 вересня 2014 року загальна сума вкладу складала 13 057 дол. США. Крім того, відповідно до умов договору банк зобов'язаний був щомісячно сплачувати позивачеві нараховані відсотки за користування вкладом. 24 серпня 2015 року строк дії договору закінчився, проте на вимогу позивача про повернення вкладу та нарахованих відсотків, які зараховувались банком на відкритий поточний рахунок і фактично виплачувались не у повному обсязі, їй було відмовлено.

Враховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд стягнути з відповідача суму вкладу та нарахованих відсотків у розмірі 4 361,34 дол. США, та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що з 24 червня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива», а з позовною заявою ОСОБА_4 звернулась до суду 06 серпня 2015 року, тобто коли було введено тимчасову адміністрацію в банку, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж як це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2001цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана