АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2012/7287/2012
Провадження № 22-ц-/790/133/16 Головуючий І інстанції: Макаров В.О.
Категорія: житлові Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданої в особі її представника ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Харківської міської ради про визначення порядку користування житловим приміщенням, надвірними спорудами та земельною ділянкою,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування житловим приміщенням, надвірними спорудами та земельною ділянкою, що розташовані за адресою м. Харків, вулиця Володарського №95.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на підставі договору дарування від 06 червня 2002 року, посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, належить 21/100 частка житлового будинку з надвірними спорудами № 95 по вул. Володарського м. Харкова, реєстровий № 2-330.

Після отримання в дарунок частку житлового будинку № 95 по вул. Володарського м. Харкова, він оселився в житловому будинку літера А-1 і зайняв ті кімнати, що належали дарувальнику, а саме: квартиру № 1 приміщення 1-3 житлову кімнату площею 11,6 кв.м., приміщення 1-1 кухню площею 8,0 кв.м., приміщення II сіні площею 2,6 кв.м., приміщення І сіні площею 2,5 кв.м.

Згідно договору купівлі-продажу від 17 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5. реєстровий № 379 він придбав у його на той час співвласників, сестер ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - належні їм частки, а саме по 158/2400 часток у кожної, тобто всього придбав 474/2400 часток.

Отже, всього йому належить 978/2400 або 163/400 частин вказаного будинку з надвірними будівлями.

Інші 1422/2400 або 237/400 його частин належать ОСОБА_1.

У звязку з тим, що між співвласниками існує спір щодо користування житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою, ОСОБА_3 просив визначити порядок користування будівлями та земельною ділянкою згідно варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Встановлено порядок користування житловим будинком № 95 по вул. Володарського у м. Харкові з відступом від ідеальних часток співвласників:

Виділено ОСОБА_3 в житловому будинку літ. А-1 житлові кімнати 1-3, 2-6, в житловому будинку літ. аЗ сіни І, кухню 1-1, надвірні будівлі: тамбур а4, льох Е, частину сараю В, калитку № 5, замощення II, що складає 44/100 частин домоволодіння, тобто 1056/2400 частин, що на 78/2400 більше його ідеальної частки.

Виділено ОСОБА_1 в житловому будинку літ. А-1 житлові кімнати 2- 4, 2-5, в житловому будинку літ. а2 сіни IV, коридор 2-1, кухню 2-2, ванну 2-3, надвірні будівлі: сіни 25, ганок аб, частину сараю В, сарай Г, вбиральню Д, льох Ж, огорожу № 1, зливну яму № З, ворота № 4, замощення І, що складає 1344/2400 частин, що на 78/2400 менше ідеальної частки.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відступлення від ідеальних часток співвласників у вигляді вартості 78/2400 частин домоволодіння в розмірі 2174 гривні.

Зобов'язано ОСОБА_3 виконати в житловому будинку № 95 по вул. Володарського в м. Харкові наступні переобладнання: демонтувати дверний проріз між приміщеннями 2-6 та 2-5, улаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 2-6.

Визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: м. Харків, вул. Володарського, 95.

ОСОБА_3 виділено в користування земельну ділянку площею 131 кв.м., що становить 978/2400 часток загальної площі.

ОСОБА_1 виділено в користування земельну ділянку площею 191 кв.м., що становить 1422/2400 часток загальної площі.

Границя розподілу земельної ділянки проходитиме наступним чином: від лінії забудови по вул. Володарського, розділивши на відрізки з розмірами 4,37 м і 6,13 м., далі по лінії розподілу житлового будинку, потім по прямій лінії довжиною 2,12 м, далі повернути праворуч по прямій лінії довжиною 1,07 м., потім повернути ліворуч під кутом 90 градусів по прямій лінії довжиною 18, 53 м, далі по ліні їх розподілу сараю літ. В до границі земельної ділянки, розділивши огорожу на відрізки з розмірами 2,87 м та 4,93 м.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про його скасування, та ухвалення нового яким ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування того факту, що ОСОБА_3 раніше звертався до суду з аналогічним позовом до попередніх власників її частини будинку. В ході розгляду справи була проведена судово-будівельна технічна експертиза, за висновками якої з технічної точки зору не можливо було надати варіанти поділу будинку. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про виділ частки із спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10, ОСОБА_6В про виділ частки із спільної часткової власності і визначення порядку користування земельною ділянкою було відмовлено у звязку з тим, що реальний розподіл будинку неможливий.

Тож, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що є рішення суду у справі за аналогічними позовними вимогами, яке є чинним.

ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, забезпечила явку свого представника ОСОБА_11, який діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 18 червня 2015 року, реєстровий №1637, та наділений правами, що надаються законом позивачу, відповідачу, в тому числі визнавати позов повністю або частково, проявляти зустрічний позов, , укладати мирову угоду.

Посилання ОСОБА_11 про неможливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 оскільки вона перебуває за межами міста Харкова, хворіє, судова колегія розцінює, як бажання відстрочити розгляд справи по суті.

Приймаючи до уваги, що справа в провадженні апеляційного суду знаходиться протягом великого періоду часу, на неодноразові заяви сторін щодо надання їм строку для вирішення питання мировою угодою, судова колегія задовольняла їх клопотання, але ж належного результату не настало

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання своїми процесуальними правами, положень ст. 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду скарги та ст. 67 ЦПК України щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія визнала неявку ОСОБА_1 такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції встановив дійсні обставини справи, правильно визначився з правовою природою правовідносин, що виникли між сторонами і законом, що їх регулює.

Житловий будинок №95 по вулиці Володарського у м. Харкові на праві власності належить сторонам у справі:

-ОСОБА_3 належить 978/2400 частини на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_5 приватним нотаріусом ХМНО 06.06.2002 року №2-330 та договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_5 приватним нотаріусом ХМНО 17.05.2006 року №379;

-ОСОБА_1 1422/2400 частин на підставі договору дарування, посвідченого ОСОБА_12 - приватним нотаріусом ХМНО 26.10.2012 року №5270.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із дійсних обставин справи, інтересів кожного із співвласників, та вважав за можливе встановити порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою за варіантом І судової будівельно-технічної експертизи №6676 від 25 жовтня 2013 року, проведеної в межах розгляду вказаної справи та заявлених вимог. Дослідження проводилось методом візуального-інструментального обстеження житлового будинку, надвірних будівель і земельної ділянки по вул.. Володарського №95 в м. Харкові, досліджень з урахуванням розташування житлового будинку, планування і розмірів приміщень, його конструктивних елементів, часток співвласників будинку, наданих документів (а.с.85-102).

Ставити під сумнів висновок судової будівельно-технічної експертизи судова колегія підстав не вбачає.

За положеннями ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що у спільній частковій власності.

Вирішуючи питання щодо встановлення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою між співвласниками, суд виходив із того, що запропоновані варіанти №1 не порушують, а навпаки враховують права сторін щодо користування спірним майном.

Суд прийняв до уваги, що вказаний варіант порядку користування житловим будинком з надвірними будівлями розроблено з відступленням від ідеальних часток співвласників на 78/2400 часток. При цьому ОСОБА_3 погодився на такий розподіл, проведення визначених експертом переобладнань та сплату компенсації.

Висновки суду першої інстанції є правильними, зробленими з додержанням норм матеріального і процесуального права та на підставі встановлених фактичних обставин справи.

За вимогами ст.. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Дійсні обставини справи свідчать про те, що між сторонами такої домовленості не досягнуто.

Згідно ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

За положеннями ст.. 12 ЦК України особа вільно, на свій розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст.. ст.. 213, 214 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують.

Посилання останньої на наявність чинного на цей час рішення суду від 16 листопада 2011 року, яким було відмовлено співвласникам будинку №95 по вулиці Володарського у місті Харкові у задоволенні аналогічних позовних вимог у звязку з неможливістю виділу частки у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою, не заслуговують уваги, оскільки на час розгляду справи домоволодіння №95 по вул.. Володарського у м. Харкові належало:

-ОСОБА_10 316/600 що складало 1264/2400 часток;

-ОСОБА_3 21/100/126/600 або 504/2400 часток;

-ОСОБА_6 158/2400 часток.

У відповідності до розміру частки кожного з трьох співвласників надати варіанти поділу будинку з незначним відступленням від ідеальних часток, перерозподілити частки у власності не надавалося можливим.

То ж на цей час існують інші фактичні обставини.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_13 стосовно того, що суд розглянув справу за її відсутності, чим позбавив її права скористатися правами, що надані їй ст.. ст.. 27, 31 ЦПК України, надати суду документи, які мають значення для справи, то ОСОБА_13 до апеляційної скарги долучила письмові докази, на які посилалася як на підставу для скасування рішення суду, яке є предметом перегляду (копія рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2011 року, ухвала апеляційного суду Харківської області від 03 квітня 2012 року, на підставі якої рішення суду залишено без змін, копія висновку судової будівельно-технічної експертизи №1056 від 03 березня 2010 року (а.с.240-244).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України судовою колегією дослідженні вказані докази, їм дана належна оцінка. Ніяких інших доказів ні ОСОБА_1 ні її представниками на протязі усього часу розгляду апеляційним судом справи не надавалося.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог вказаного процесуального закону сторонам було розяснено, що вони мають право просити суд провести експертизу для зясування та підтвердження обставин, на які посилалося ОСОБА_1 у своїй скарзі. Таких клопотань учасниками процесу не заявлено не було.

У відповідності до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На виконання вимог вказаної статті відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні ст.. ст.. 57-59, 4 ЦПК України, доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Ст.. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не відносяться до тих підстав, з яких процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення щодо скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді