ухвала

іменем україни

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Мартинюка В.І., Демяносова М.В., Парінової І.К., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Добропілля Донецької області про зобов'язання виплатити одноразову допомогу сім'ї загиблого, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання своїх трудових обов'язків на відокремленому структурному підрозділі «Шахта «Піонер» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» загинув його батько ОСОБА_7

Позивач вказує, що він є членом сім'ї загиблого батька, з яким проживав за однією адресою на день його смерті. Ознакою членства в сім'ї позивач зазначає кровну спорідненість та родинні зв'язки з батьком.

На підтвердження вказаних обставин позивачем було надано його свідоцтво про народження та довідку про реєстрацію за однією адресою із загиблим.

Оскільки відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Добропілля Донецької області не виплачує позивачу одноразову допомогу у розмірі п'ятирічного заробітку потерпілого, позивач просив суд зобов'язати відповідача призначити та виплатити йому, як члену сім'ї потерпілого, одноразову допомогу у розмірі п'ятирічного заробітку потерпілого.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Добропілля Донецької області призначити та виплатити ОСОБА_6 одноразову допомогу як члену сім'ї ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання трудових обов'язків в розмірі його п'ятирічного заробітку.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був членом сім'ї ОСОБА_7

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що надання позивачем довідки про реєстрацію його і батька за однією адресою не є належним і переконливим доказом спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільних витрат та інших умов для визнання осіб членами однієї сім'ї.

Оскільки під час розгляду справи позивачем не було доведено відповідно до вимог ЦПК України його проживання із загиблим батьком однією сім'єю, то у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову про зобов'язання відділення виконавчої дирекції Фонду виплатити йому одноразову допомогу у розмірі п'ятирічного заробітку потерпілого, що свідчить про невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення норм матеріального і процесуального права.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у результаті нещасного випадку на виробництві загинув ОСОБА_7, 1959 року народження, який був батьком позивача.

На день смерті батька позивачу виповнилося 22 роки.

03 грудня 2014 року позивач, вважаючи себе членом сім'ї загиблого ОСОБА_7, звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Добропілля Донецької області із заявою про виплату йому одноразової допомоги у розмірі п'ятирічного заробітку потерпілого.

У листі від 12 грудня 2014 року позивачу було відмовлено у призначенні і виплаті одноразової допомоги, оскільки у загиблого не було дружини як головного члена сім'ї, а ОСОБА_6 мав свою сім'ю та не має права на отримання одноразової допомоги.

Відповідно до п. п. «б», «д» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві», у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого та пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно із ч. 7 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як роз'яснено у Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99, членом сім'ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця (пункт 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний дохід яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму).

До них належать: а) неповнолітні; б) непрацездатні; в) інші особи, яких військовослужбовець зобов'язаний утримувати за законом; г) вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі крім курсантів і слухачів військово-навчальних закладів та навчальних закладів органів внутрішніх справ), стажисти до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними віку, встановленого для таких членів сім'ї військовослужбовця, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника; д) працездатні члени сім'ї військовослужбовця, що зайняті доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками військовослужбовця, які не досягли 8-річного віку, за інвалідом першої групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та визначеними законом іншими видами трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який надає члену сім'ї військовослужбовця право на трудову пенсію; е) інші особи, визнані утриманцями у встановленому порядку.

У разі переведення військовослужбовця для подальшого проходження служби або навчання в інший населений пункт його утриманцями до надання житла сім'ї треба вважати і тих членів його сім'ї, які перебували раніше на утриманні військовослужбовця і залишились тимчасово проживати за попереднім місцем служби.

Також, п. 5 Порядку видачі посвідчення члена сім'ї загиблого шахтаря, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2008 року № 6, передбачено виключний перелік документів, необхідних для видачі такого посвідчення, зокрема: заява особи, яка є членом сім'ї загиблого шахтаря; копія її паспорта; акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1; акт (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався, за формою Н-5 (якщо такий складено); копія свідоцтва про смерть потерпілого, завірена працівником робочого органу виконавчої дирекції Фонду на підставі оригіналу або іншого документа в установленому законодавством порядку; копія свідоцтва про шлюб, завірена працівником робочого органу виконавчої дирекції Фонду на підставі оригіналу або іншого документа в установленому законодавством порядку; копія свідоцтва про народження дитини, завірена працівником робочого органу виконавчої дирекції Фонду на підставі оригіналу або іншого документа в установленому законодавством порядку; довідка навчального закладу про навчання члена сім'ї загиблого шахтаря (віком до 23-х років) - щороку; довідка житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - виконавчого органу ради про склад сім'ї загиблого, у тому числі про осіб, що перебували на його утриманні.

Таким чином, апеляційний суд залишив поза увагою доводи позивача про те, що він,як член сім'ї загиблого, який був зареєстрованим та проживав за його місцем проживання, мав з померлим спільний побут, має право на отримання одноразової допомоги на сім'ю в розмірі,не меншому за п'ятирічну заробітну плату ОСОБА_7, померлого під час виконання трудових обов'язків.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні процесуального закону, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року скасувати, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий В.І. Мартинюк
Судді: М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко І.К. Парінова О.М. Ситнік