Справа № 461/1759/16 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/3138/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю апелянта ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою задоволено подання старшого державного виконавця Личаківського ВДВС ЛМУЮ Кіт Вікторії Юріївни та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1), без вилучення паспортного документа, до сплати заборгованості згідно виконання виконавчого листа № 2/463/213/15 виданого 29.10.2015 року Личаківським районним судом м.Львова; виконавчого листа № 2/463/313/14 виданого 14.03.2014 року Личаківським районним судом м.Львова; виконавчого листа №2/463/673/14 виданого 13.05.2014 року Личаківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, ПАТ «БМ Банк», ПАТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 401 605 грн. 13 коп. (а.с. 24).

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_3

Апелянт просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні вище згаданого подання державного виконавця, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу на те, що наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон і таке право у державного виконавця виникає лише у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, що має підтверджуватися сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні.

Вважає, що державним виконавцем не було подано жодного належного доказу на підтвердження факту його ухилення від виконання зобов'язань, які покладені на нього судовими рішеннями (а.с. 27-30).

Личаківський ВДВС ЛМУЮ, будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 38), явку свого представника в судове засідання не забезпечив і про причини такої неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України „Про виконавче провадження ".

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України „Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Частиною 2 ст. 377-1 ЦПК України встановлено, що суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України - без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Тобто, стаття 377-1 ЦПК України імперативно вказує на те, що розгляд вище згаданого подання відбувається за участю державного виконавця і не містить положень про те, що неявка в судове засідання державного виконавця не є перешкодою для вирішення питання про обмеження виїзду боржника за межі України.

Як вбачається з вище наведеного, саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

В той же час, як стверджується матеріалами справи, державний виконавець Кіт В.Ю., будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи судом першої інстанції, до суду не з'явилася та матеріалів виконавчого провадження до суду не подала, так само, як не з'явилася і до суду апеляційної інстанції.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями, до подання не долучено, а відтак суд зобов'язаний був з'ясувати ці обставини шляхом отримання відповідних особистих пояснень державного виконавця в судовому засіданні, а також шляхом огляду в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження.

Мотивувальна частина оскаржуваної ухвали також не містить доводів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_3 від виконання зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями, а відтак висновок суду про те, що наявність у ОСОБА_3 невиконаного зобов'язання, покладеного на нього рішеннями суду, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України, не відповідає правовій нормі, яка передбачена пунктом 18 частини 3 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження", та є таким, що зроблений за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а тому передчасним.

За вище наведених обставин оскаржувана ухвала, як така, що постановлена з порушенням порядку, встановленого для вирішення питання про обмеження виїзду боржника за межі України, підлягає скасуванню - з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.2, 312 п.3, 314 ч.1 п.6, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 частково задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 18 березня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до згаданого суду першої інстанції.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: