У х в а л а

іменем україни

16 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Леванчука А.О., Маляренка А.В.,Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, завданих у ДТП, та зустрічним позовом ОСОБА_7 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_8, ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом на обґрунтування якого зазначила, що 26 квітня 2014 року приблизно о 12 год., на км 122+100 автодороги Н-02 «Львів-Тернопіль» відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої сталось зіткнення автомобіля INFINITI QX80, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачу на праві власності, під керуванням водія ОСОБА_8, та автомобіля марки MITSUBISHI GRANDIS І, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_7 Позивач вважає, що ступінь вини ОСОБА_8 складає 40 %, а ступінь вини ОСОБА_7 складає 60 %. Враховуючи викладене позивачка просила стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі − МТСБУ) суму збитків (шкоду) в сумі 50 000 грн. 400 грн суми, сплаченої за оцінку майна; стягнути з ОСОБА_7 суму збитків (шкоду) в сумі 81 766 грн 49 коп. та моральну шкоду, яку вона оцінює в 30 000 грн.

ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_8, ОСОБА_6 на обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що у ДТП, яке мало місце 26 квітня 2014 року, йому заподіяно шкоду. Вважає, що в описаній вище дорожньо-транспортній пригоді винним є водій автомобіля INFINITI. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 07 червня 2014 року № 288/14, яке проводилося за участю представника страховика та учасників ДТП, вартість спричиненого ОСОБА_7 матеріального збитку становить 55 783 грн 93 коп., витрати понесені на евакуацію транспортного засобу з місця пригоди становлять 520 грн. Окрім матеріальної шкоди йому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що він переніс істотні переживання за своє життя та здоров'я в момент дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_7 просив суд стягнути на його користь з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 50 000 грн матеріальної шкоди, 500 грн судового збору та 627 грн 41 коп. витрат, пов'язаних із розглядом справи; стягнути на користь ОСОБА_7 в солідарному порядку з ОСОБА_6, ОСОБА_8 6 303 грн 93 коп. матеріальної шкоди, 30 000 грн моральної шкоди, 306 грн 63 коп. судового зору та 72 грн 59 коп. витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визначено ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 квітня 2014 року, приблизно о 12 год. на км. 122+100 автодороги Н-02 «Львів-Тернопіль» за участю автомобілів INFINITI QX80, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_8 та автомобіля MITSUBISHI GRANDIS I, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_7, у співвідношенні 60 % вини у діях водія ОСОБА_8 та 40 % вини у діях водія ОСОБА_7

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_6 50 000 грн у відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля INFINITI QX80, реєстраційний номер НОМЕР_1, та 400 грн витрачених на оцінку майна.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 87 844 грн 33 коп. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля INFINITI QX80, реєстраційний номер НОМЕР_1, та 3 000 грн грошового відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_7 50 000 грн відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля MITSUBISHI GRANDIS I, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 2 000 грн грошового відшкодування моральної шкоди.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року стягнуто із МТСБУ на користь ОСОБА_6 489 грн 01 коп. судового збору та 955 грн 71 грн. витрат, понесених на проведення судової автотехнічної експертизи.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 841 грн 65 коп. судового збору та 1 627 грн 29 коп. витрат, понесених на проведення судової автотехнічної експертизи.

Стягнуто із ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_7 500 грн судового збору та 656 грн 82 коп. витрат, понесених на проведення судової автотехнічної експертизи.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 17 грн 05 коп. судового збору та 81 грн 18 коп. витрат, понесених на проведення судової автотехнічної експертизи.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 19 травня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року суду в частині визначення ступені вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 квітня 2014 року, приблизно о 12 год. на км. 122+100 автодороги Н-02 Львів-Тернопіль за участю автомобілів INFINITI QX80, яким керував ОСОБА_8 та автомобіля MITSUBISHI GRANDIS I, яким керував ОСОБА_7, у співвідношенні 60 % вини у діях водія ОСОБА_8 та 40 % вини у діях водія ОСОБА_7 скасовано, постановлено в цій частині нове рішення, визначивши ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди у співвідношенні 70 % вини у діях водія ОСОБА_8 та 30 % вини у діях водія ОСОБА_7

Скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 87 844 грн 33 коп. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля INFINITI QX80, та 3 000 грн грошового відшкодування моральної шкоди, постановити в тій частині нове рішення стягнувши з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_6 15 844 грн відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля INFINITI QX80, та 2 000 грн грошового відшкодування моральної шкоди.

Змінено додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року в частині суми стягнення судового збору, зменшивши суму стягнення із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 із 841 грн 65 коп. до 158 грн 44 коп.

У решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року та додаткове рішення від 19 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просить змінити оскаржувані судові рішення та стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_7 25 000 грн у якості страхового відшкодування, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судами встановлено, що 26 квітня 2014 року, приблизно о 12 год. на км. 122+100 автодороги Н-02 Львів-Тернопіль сталася ДТП за участю автомобілів INFINITI QX80, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_8 та автомобіля MITSUBISHI GRANDIS I, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_7, внаслідок чого автомобілі отримали тілесні пошкодження, а пасажири автомобіля MITSUBISHI GRANDIS І ОСОБА_9, ОСОБА_10, отримали тілесні ушкодження.

Особи винні в настанні наслідків ДТП не встановлені, протокол про порушення Правил дорожнього руху (далі − ПДР) не складався, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не притягувалися до адміністративної відповідальності, що дало підстави суду, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки, самостійно визначити ступінь вини кожного з заподіювачів шкоди.

Винність сторін у вчиненні ДТП підтверджується висновком № 641 судової автотехнічної експертизи, складеного 29 квітня 2015 року судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, з якої вбачається, що у дорожній ситуації, що мала місце 24 квітня 2014 року, водій ОСОБА_8 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п. п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «перехрестя»; «пішохідний перехід»); 2.3. (підпунктів «б» та «д»); 10.1; 12.3; 12.6 (підпункту «г»); 12.9 (підпункту «б»); 14.2 (підпункту «б»); 14.6 (підпунктів «а» та «в») ПДР України, а також горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків розділу 34 Дорожня розмітка ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій на даній ділянці дороги повинен вести свій автомобіль зі швидкістю не більше 90 км/год і не повинен був перетинати лінію розмітки 1.1 та виконувати обгін транспортних засобів (в тому числі, автомобіля Мітсубісі-Грандіс). З технічної точки зору, однією із причин даної ДТП є та обставина, що водій ОСОБА_8 намагався виконати маневр обгону автомобіля Мітсубісі-Грандіс на ділянці, де це було заборонено.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи, складеного 22 вересня 2015 року № 2380 судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, у заданій водієм ОСОБА_8 дорожній ситуації, що мала місце 24 квітня 2014 року, водій ОСОБА_7 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 9.2; 9.4; 10.1; 14.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій перед початком виконання маневру повороту ліворуч і в тому числі і на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг) мав переконатися у безпеці виконання цього маневру і не виконувати його в ситуації, коли керований ним автомобіль Міцубісі уже обганяв автомобіль Інфініті (тобто водієві ОСОБА_7 у даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, слід було дати дорогу автомобілеві Інфініті, не дивлячись на те, у якому місці водій цього легковика виконував обгін), і лише після цього слід було увімкнути світловий покажчик повороту ліворуч та виконати маневр. З технічної точки зору, у заданій водієм ОСОБА_8 дорожній ситуації водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП, яка полягала у належному виконанні вказаним водієм вимог п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 9.4; 10.1: 14.3 ПДР України. Водієві ОСОБА_7 необхідно (і достатньо) було перед початком виконання маневру повороту ліворуч переконатися у його безпеці і не виїжджати на зустрічну сторону проїзної частини, оскільки по ній, виконуючи обгін автомобіля Міцубісі, уже рухався автомобіль Інфініті (і цьому автомобілеві водієві ОСОБА_7 слід було, з технічної точки зору, дати дорогу)). Оскільки (у заданій водієм ОСОБА_8 дорожній ситуації) водій ОСОБА_7 намагався виконати маневр повороту ліворуч перед автомобілем Інфініті (який уже знаходився в стані обгону автомобіля Міцубісі), є підстави зробити висновки про те, що у даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_7, з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 9.4; 10.1; 14.3 ПДР України. У заданій водієм ОСОБА_8 дорожній ситуації та обставина, що перед виконанням маневру повороту ліворуч водій ОСОБА_7 не переконався у його безпеці і не дав дорогу автомобілеві Інфініті, з технічної точки зору, перебуває у причино-наслідковому зв'язку з фактом даної ДТП. У даній дорожній ситуації (тобто навіть у ситуації, заданій самим водієм ОСОБА_8) вказаний водій повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «перехрестя»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 10.1; 12.6 (підпункту «ґ»); 12.9 (підпункту «б»); 14.6 (підпунктів «а» та «в») ПДР України та розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДРУ (в частині вимог дорожньої розмітки 1.1- вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків), у відповідності до яких вказаний водій на даній ділянці дороги повинен був вести свій автомобіль Інфініті зі швидкістю не більше 90 км/год і не повинен був перетинати лінію розмітки 1.1 та виконувати обгін транспортних засобів (в тому числі, автомобіля Міцубісі). Якщо розглядати дії водія ОСОБА_8 після невиконання ним наведених вище вимог (а причина їх невиконання повинна бути оцінена судом самостійно з урахуванням наведених даною експертизою технічних аспектів), тобто розглядати етап розвитку дорожньої ситуації, пов'язаний суто з початком виконання автомобілем Міцубісі маневру повороту ліворуч, то у такому випадку водій ОСОБА_8 повинен був, з технічної точки зору, у відповідності до вимог п.п. 12.3; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «б») ПДР України своєчасно застосувати екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, відстані) з моменту, коли попутний автомобіль Міцубісі почав виконувати поворот ліворуч, виїжджаючи на смугу руху автомобіля Інфініті. У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП, і полягала ця технічна можливість у належному виконанні вказаним водієм наведених вище вимог (іншими словами, для уникнення даної ДТП водієві автомобіля Інфініті необхідно (і достатньо) було не виконувати обгін на ділянці, де це заборонено). У даній дорожній ситуації (тобто заданій водієм ОСОБА_8) дії вказаного водія, з технічної точки зору, не відповідали вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «перехрестя»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 10.1; 14.6 (підпунктів «а» та «в») ПДР України та розділу 34 «Дорожня розмітка» ПДР України (в частині вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 - вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків), оскільки водій автомобіля Інфініті намагався виконати обгін на ділянці, де це було заборонено (перетнувши суцільну лінію 1.1, на нерегульованому пішохідному переході та на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг). Невідповідність дій водія ОСОБА_8 наведеним вище вимогам, з технічної точки зору, перебуває у причино-наслідковому зв'язку з фактом даної ДТП.

Постановою про закриття кримінального провадження від 30 травня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, встановлено, що на км 122+100 вказаної вище автодороги, водій ОСОБА_8, в порушення вимог п. 14.6 та горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Додатку 2 ПДР України, яку перетинати забороняється, виїхав на смугу зустрічного руху та розпочав виконувати обгін невстановленого легкового автомобіля та автомобіля ОСОБА_7, які рухалися попереду в попутному напрямку один за одним. ОСОБА_7 перед зміною напрямку свого руху, пов'язаною із виконанням повороту ліворуч на другорядну дорогу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, зокрема водієві автомобіля INFINITI QX80, чим порушив вимоги п. 10.1. ПДР України. Згідно звіту №2/2205 про оцінку колісного транспортного засобу від 19 травня 2014року автомобіля INFINITI QX 80, державний номер НОМЕР_1, складеного ТОВ «Подільська незалежна оцінка», вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 219 610 грн 82 коп.

Вартість проведеної оцінки вказаного вище майна становить 400 грн, що вбачається із квитанції №ПН51186 від 29 травня 2014 року.

Відповідно до висновку №288/14 експертного автотоварознавчого дослідження за заявою ОСОБА_7, складеного 07 червня 2014 року, вартість матеріального збитку, станом на момент ДТП, з технічної точки зору, завданого власнику автомобіля MITSUBISHI GRANDIS, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 55 783 грн 93 коп.

Вартість вказаного експертного автотоварознавчого дослідження становить 700 грн, про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера №288/14 від 07 червня 2014 року.

Згідно акту прийому виконаних робіт та товарного чеку від 26 квітня 2014 року, вартість перевезення транспортного засобу MITSUBISHI GRANDIS, становить 520 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 на час скоєння ДТП не була застрахована. Відповідальність водія ОСОБА_8 була застрахована в ПАТ Українська пожежно-страхова компанія, поліс № АС/7106768 від 16 грудня 2013 року.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах а саме: шкода, завдана одній особі, з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання про стягнення матеріального збитку, суд враховує ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди та зазначає, що в силу ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України) передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) ст. 1194 ЦК України .

Відповідно до підпункту а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому суд виходить з того, що п.22.1. ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Оскільки причиною зіткнення транспортних засобів і наслідків, що настали, були неправильні дії водія ОСОБА_8, який вчинив перетин суцільної осьової лінії дорожньої розмітки та виконав обгін двох транспортних засобів на перехресті, пішоходного переходу (місця підвищеної небезпеки), хоча був попереджений дорожніми знаками, і своїми діями створив аварійну ситуацію, це порушення є первинним, за відсутності якого ДТП могло не відбутися. Його порушення ПДР є більш вагомі порівнюючи з порушеннями вчиненими водієм ОСОБА_7, який не мав можливості передбачити, що автомобіль, яким керував ОСОБА_8 перетне суцільну лінію дорожньої розмітки та виконуватиме обгін на перехресті. Отже враховуючи автотехнічні експертизи № 641 від 29 квітня 2015 року та № 2380 від 22 вересня 2015 року з яких вбачається наступне відсоткове значення щодо кількості порушених норм ПДР України обома учасниками, а саме вина ОСОБА_8 становить 69,3 % та вина ОСОБА_7 - 30,37 %, кількість порушених вимог ПДР України, форму вини дій водіїв, суд апеляційної інстанції правильно визначив ступінь вини у даній ДТП становить у співвідношені у діях водія ОСОБА_8 − 70 %, а в діях ОСОБА_7 − 30 %.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 розміру завданого внаслідок ДТП матеріального збитку, слід враховуватиє вартість відновлювального ремонту автомобіля INFINITI QX80, реєстраційний номер НОМЕР_1, що становить 219 610 грн 82 коп., від якої 30 % вина ОСОБА_7 буде становити 65 884 грн від якої віднімаємо 50 000 грн (ліміт відповідальності Моторного (транспортного) страхового бюро України) повинна становити 15 844 грн.

Оскільки відповідальність ОСОБА_7, всупереч ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не була застрахована, з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_6 суди правомірно стягнули 50 000 грн відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля INFINITI QX80 та 400 грн витрачених на оцінку майна, що включаються до складу витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Оскільки страхове відшкодування, яке підлягає стягненню з страховиків не покриває заподіяну майнову шкоду позивачу, то у відповідності з вимогами закону, решта суми підлягає відшкодуванню винною особою, а саме з ОСОБА_7 підлягає стягненню майнова шкода заподіяна позивачу в сумі 15 844 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Таким чином, відповідно до загальних принципів відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, є неправомірність дій (вина) особи та причинний зв'язок між неправомірними діями та завданою шкодою.

Отже суд апеляційної інстанції врахувавши обставини вчинення водіями ОСОБА_8, ОСОБА_7 ДТП, що призвела до пошкодження транспортних засобів, з врахуванням наведених обставин, врахувавши допущені ними порушень Правил дорожнього руху України, ступеня їх вини, яка визначена у співвідношені 70 % вини у діях водія ОСОБА_6 та 30 % вини у діях водія ОСОБА_7 та враховуючи розмір заподіяння шкоди технічним засобам та доводи про моральні страждання, на які вони покликалися, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов правильного висновку щодо зменшити розмір стягнення моральної шкоди із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 із 3000 грн. до 2000 грн.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з дотриманням положень ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними правовими висновками, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скаргапідлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак