Справа № 157/318/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О.В.
Провадження № 22-ц/773/539/16 Категорія: 39 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.

секретар Кирилюк О.О.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхівської сільської ради Камінь-Каширського району, ОСОБА_3 про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 лютого 2016 року

встановила:

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 04.02.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на порушення норм матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог та недоведеності позивачем про порушення його прав, як спадкоємця, на земельну ділянку площею 0.37 га, якою за час життя користувавс я його батько.

Такий висновок суду є правильним, відповідає фактичним обставинам справи і грунтується на законі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку та надвірних будівель, що знаходяться по АДРЕСА_1. Це майно у відповідності до рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 липня 2012 року, що набрало законної сили 23 липня 2012 року, позивач набув у власність у порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Спадщину ОСОБА_1 прийняв шляхом постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час її відкриття.

Згідно з архівною довідкою Державного архіву Волинської області від 13.03.2013 року, в погосподарських книгах виконавчого комітету Верхівської сільської Ради депутатів трудящих Камінь-Каширського району за 1955-1963 роки є відомості про господарство ОСОБА_5 (прізвище так в документах), який станом на 1955-1963 роки користувався земельною ділянкою площею 0,37 га.

У відповідності до архівної довідки Державного архіву Волинської області від 03.06.2015 року № 400/01.22 в погосподарських книгах Верхівської сільської ради Камінь-Каширського району є відомості про господарство ОСОБА_3 (прізвище так в документах), користувалися земельною ділянкою станом на 01 січня 1955 року - 0,32 га, 01 січня 1956 року, 01 січня 1958 року, 01 січня 1959 року, 01 січня 1960 року, 01 січня 1961 року, 01 січня 1962 року - 0,37 га, 01 січня 1964 року, 01 січня 1965 року, 01 січня 1967 року, 01 січня 1968 року, 01 січня 1969 року, 01 січня 1970 року - 0,25 га. Розділ «Земля» станом на 01 січня 1957 року, 01 січня 1963 року, 01 січня 1966 року не заповнений, інших відомостей не виявлено (т.І а.с.60, 64-94).

З погосподарських книг Верхівської сільської ради № 2 на 1971, 1972, 1973 р.р., № 2 на 1974 р., 1975 р., 1976 р., № 2 на 1977 р., 1978 р., 1979 р., № 2 на 1980 р., 1981 р., 1982 р., № 2 на 1983 р., 1984 р., 1985 р., № 2 на 1986 р., 1988 р., 1989 р., 1990 р., № 2 на 1991 р. вбачається, що за господарством ОСОБА_4 (суспільна група - робітники) було закріплено на праві особистого користування 0,25 га землі. Станом на 1995 р., 1996 р., 1997 р. у користуванні ОСОБА_4 перебувало 0,36 га землі, з яких 0,02 га під будівлями для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,31 га - під ріллею, 0,03 га - під багаторічними насадженнями. У 1998 р., 1999 р. у користуванні останнього було 0,56 га землі, з яких 0,02 під будівлями, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,52 га - під ріллею, 0,04 га - під багаторічними насадженнями, у 2000 році - 0,45 га, з них: 0,02 - під будівлями для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,39 га - під ріллею, 0,04 га - під багаторічними насадженнями ( т.І а.с.14)

Як вбачається з погосподарської книги Верхівської сільської ради № 2 на 2001-2005 р.р. за господарством ОСОБА_4, який на той час проживав з дружиною ОСОБА_7 та сином ОСОБА_1 у користуванні знаходилося станом на 2001 р., 2002 р., 2003 р. - 0,45 га землі, зокрема, з них 0,25 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,20 га - для ведення особистого підсобного господарства, станом на 2004 р., 2005 р. - 2,08 га, зокрема з них, 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,20 га - для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до записів погосподарської книги Верхівської сільської ради № 2 на 2006-2010 роки за господарством ОСОБА_4, який проживав з сином ОСОБА_1 та до 2006 року з дружиною ОСОБА_7, на праві користування було закріплено станом на 2006-2010 роки 2,08 га землі, у тому числі: 0,25 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель, 1,83 га - для ведення особистого селянського господарства (площа сільськогосподарських угідь) ( т.І а.с. 93-94.

Позивач стверджує, що фактично у користуванні його батька перебувала земельна ділянка площею 0.37 га. Ці обставини не підтверджені жодними належними доказами. До того ж, користування спадкодавцем земельною ділянкою більшої площі, ніж зазанчено у погосподарських книгах, не створює будь-яких прав для його спадкоємців.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року ( т.І а.с.40).

Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За життя батько позивача не скористався правом безоплатної приватизації земельної ділянки, що знаходилась у його користуванні, земельно-кадастрові документи, записи у погосподарських книгах, у яких визначені межі земельної ділянки, яка перебувала у фактичному користуванні спадкодавця ОСОБА_4 відсутні ( т.І а.с.164). Право ОСОБА_4 на користування земельною ділянкою припинилося внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.І ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Тобто, лише у разі, якщо земельна ділянка перебувала у власності спадкодавця, закон передбачає перехід до спадкоємців права власності у порядку спадкування. Оскільки земельна ділянка, якою фактично, без правовстановлюючих документів, за відсутності документально підтверджених відомостей про її межі, користувався ОСОБА_4 і про спадкування якої заявляє позивач, у власності спадкодавця - батька позивача не перебувала, виходячи з положень ч.І ст. 1225 ЦК України, земельна ділянка, якою користувався спадкодавець, не входить до складу спадщини.

Як зазначено вище, позивач ОСОБА_1 успадкував після смерті батька будинок по АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ч.2, ч.3 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Так як батько позивача не набув право власності на земельну ділянку, відповідно до ч.2, ч.3 ст.1225 ЦК України до ОСОБА_1 у зв"язку з успадкуванням будинку, будівель і споруд в с. Верхи Камінь-Каширського району, по вул. Глинянка,27 перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені а також тією, що необхідна для їх обслуговування.

Рішенням сесії Камінь-Каширської сільської ради № 25/6 від 29.12.2012 року ОСОБА_1 надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0.25 га для обслуговування будинку та господарських споруд, однак на даний час він це право не реалізував. Цієї обставини позивач та його представник не заперечують.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковою умовою задоволення позову.

Оскільки наявні у матеріалах справи докази указують на те, що права позивача не порушені, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень ч.І ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги представника позивача зводяться до того, що судом не застосовано положень Земельного Кодексу УРСР 1922 року, ч.5 ст.20 Земельного кодексу УРСР 1970 року, абз 3 п.5 Постанови Верховної Ради УРСР від 18 грудня 1990 року №562-ХІІ, ст.5 ЦК України. Однак вони є безпідставними. Зокрема, ст.5 ЦК України визначено дію актів цивільного законодавства у часі. Предметом спору є вимога про визнання права на спадкування земельної ділянки після смерті батька, який помер у 2008 році , тому суд обґрунтовано застосував положення чинного на час смерті спадкодавця Цивільного Кодексу. Розглядаючи справу та даючи оцінку доводам позивача та його представника, судом аналізувався зміст положень розділу 2 ЗК УРСР 1922 року, статті 20, 22 ЗК УРСР 1970 року, ст.22 ЗК України 1990 року, пункти 1, 3 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок». Постановою Верховної Ради УРСР від 18 грудня 1990 року № 562-ХІІ, на яку посилається представник позивача, введено в дію главу 5 Земельного Кодексу України 1990 року, і ця постанова не стосується спірних правовідносин.

В апеляційній скарзі та у суді апеляційної інстанції не наведено обставин та доказів, які можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 303, 304, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 лютого 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: