Справа № 495/2798/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Левченко А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/2798/16-ц
про стягнення боргу за розпискою
14.04.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач) про стягнення боргу за розпискою (а.с.1-2).
Так, позивач просив суд:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 10 000 дол. США;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.06.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, викладений у власноручно складеній та підписаній ОСОБА_2 розписці, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у сумі 10 000 дол. США строком до 05.01.2016 року. Між тим, за твердженням позивача, до сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу та не повертає позичені у борг кошти.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.2016 року відкрито провадження по справі № 495/2798/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою. Справу призначено до розгляду (а.с.12).
27.04.2016 року позивачем ОСОБА_1, подано до суду уточнену позовну заяву (а.с.17-19), відповідно до якої він просить суд:
- встановити факт приналежності нерухомого майна виробничого будинку, який розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Зелена,34, що складається в цілому з: літери «А» площею 253,9 кв.м., літери «Б» площею 215,6 кв.м., літери «В» площею 52,2 кв.м., літери «Г» площею 28,1 кв.м., літери «Д» площею 3,6 кв.м., літери «Е» площею 15,3 кв.м., загальною площею 568,7 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 1 779 кв.м. ОСОБА_2;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15.06.2013 року шляхом передачі належного ОСОБА_2 майна на відповідну суму;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно виробничий будинок, який розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Зелена,34, що складається в цілому з: літери «А» площею 253,9 кв.м., літери «Б» площею 215,6 кв.м., літери «В» площею 52,2 кв.м., літери «Г» площею 28,1 кв.м., літери «Д» площею 3,6 кв.м., літери «Е» площею 15,3 кв.м., загальною площею 568,7 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 1 779 кв.м.
Позивач ОСОБА_1, в судове засіданні 17.05.2016 року не зявився, але згідно поданої до суду заяви, заявлені (уточнені) позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.38).
Відповідач ОСОБА_2, в судові засідання 27.04.2016 року та 17.05.2016 року не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними поштовими повідомленнями про вручення йому 20.04.2016 року ухвали суду про призначення розгляду справи, копії позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до неї та 10.05.2016 року повістку суду (а.с.32, 36).
Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд, у відповідності до ч.2 ст.77, ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України,вважає за можливе та доцільне розглянути справу за відсутності сторін та їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи, про що ухвалити відповідне заочне рішення.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідно до розписки від 15.06.2013 року, що виконана рукописом, ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 дол. США у строк до 05.01.2016 року та зобов'язався їх повернути у встановлений строк (а.с.3, 30).
Між тим, ОСОБА_2 борг за договором позики в загальному розмірі 10 000 дол. США, відповідно до розписки від 15.06.2013 року по теперішній час ОСОБА_1 не повернув.
Викладені обставини свідчать про те що, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.ст. 525, 625 ЦК України).
Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).
Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст.1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 Цивільного кодексу України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Крім того, згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Як вбачається з написаної ОСОБА_2 власноруч і без примушення розписки від 15.06.2013 року, укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем ОСОБА_1, грошової суми в розмірі 10 000 дол. США позичальнику ОСОБА_2
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 та від 24.02.2016 року по справі № 6-50цс16, за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, ОСОБА_2 в порушення зазначених вище норм чинного законодавства, умов Договору позики від 15.06.2013 року та написаної 15.06.2013 року власноруч і без примушення розписки, не повернув ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі10 000 дол. США до сих пір.
Представлений ОСОБА_1 до суду та наявний в матеріалах справи оригінал розписки від 15.06.2013 року (а.с.30) свідчить про той факт, що ОСОБА_2 дійсно позичені гроші в розмірі10 000 дол. США ОСОБА_1 не повернув.
У свою чергу, ОСОБА_1, згідно поданої до суду 27.04.2016 року уточненої позовної заяви, просить суд:
- встановити факт приналежності нерухомого майна виробничого будинку, який розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Зелена,34, що складається в цілому з: літери «А» площею 253,9 кв.м., літери «Б» площею 215,6 кв.м., літери «В» площею 52,2 кв.м., літери «Г» площею 28,1 кв.м., літери «Д» площею 3,6 кв.м., літери «Е» площею 15,3 кв.м., загальною площею 568,7 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 1 779 кв.м. ОСОБА_2;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15.06.2013 року шляхом передачі належного ОСОБА_2 майна на відповідну суму;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно виробничий будинок, який розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Зелена,34, що складається в цілому з: літери «А» площею 253,9 кв.м., літери «Б» площею 215,6 кв.м., літери «В» площею 52,2 кв.м., літери «Г» площею 28,1 кв.м., літери «Д» площею 3,6 кв.м., літери «Е» площею 15,3 кв.м., загальною площею 568,7 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 1 779 кв.м.
Вказане нерухоме майно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується:
- Договором б/н купівлі-продажу від 01.09.2013 року, укладеного ОСОБА_4 (Продавцем) та ОСОБА_2 (Покупцем) на Одеській товарній біржі (а.с.22-23);
- складеним 03.11.2014 року ПП «Універсальне агентство нерухомості «Адмірал» технічним паспортом на виробничий будинок (а.с.24-29).
Статтею 600 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюється сторонами.
За приписами статті 182 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно, перехід та припинення підлягають державній реєстрації, яка є публічною й здійснюється відповідним державним органом.
В свою чергу, відповідний державний орган у своїй діяльності під час державної реєстрації прав на об'єкт нерухомості керується положеннями Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Проте, вказаним Законом не передбачено порядку проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке передано у якості відступного.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на передачу йому від ОСОБА_2 у вигляді відступного замість повернення боргу за договором позики від 15.06.2013 року майна, а саме виробничого будинку, який розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Зелена,34, що складається в цілому з: літери «А» площею 253,9 кв.м., літери «Б» площею 215,6 кв.м., літери «В» площею 52,2 кв.м., літери «Г» площею 28,1 кв.м., літери «Д» площею 3,6 кв.м., літери «Е» площею 15,3 кв.м., загальною площею 568,7 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 1 779 кв.м. та визнання за ОСОБА_1 права власності на вказане майно.
Виходячи з вищевикладеного, враховуючи рівність сторін перед судом, суд не вбачає ніяких порушень цивільних прав відповідача ОСОБА_2, у разі задоволення таких уточнених позовних вимог ОСОБА_1
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).
Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність уточнених позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_2про стягнення боргу за розпискою, у зв'язку з чим такий позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 182, 202, 207, 509-510, 525, 526, 530, 600, 612, 625, 640, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10-11, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задовольнити.
Встановити факт приналежності нерухомого майна виробничого будинку, який розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Зелена,34, що складається в цілому з: літери «А» площею 253,9 кв.м., літери «Б» площею 215,6 кв.м., літери «В» площею 52,2 кв.м., літери «Г» площею 28,1 кв.м., літери «Д» площею 3,6 кв.м., літери «Е» площею 15,3 кв.м., загальною площею 568,7 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 1 779 кв.м. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики від 15.06.2013 року шляхом передачі належного ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) майна на відповідну суму.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) право власності на нерухоме майно виробничий будинок, який розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Зелена,34, що складається в цілому з: літери «А» площею 253,9 кв.м., літери «Б» площею 215,6 кв.м., літери «В» площею 52,2 кв.м., літери «Г» площею 28,1 кв.м., літери «Д» площею 3,6 кв.м., літери «Е» площею 15,3 кв.м., загальною площею 568,7 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці площею 1 779 кв.м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко