Справа № 729/406/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2016 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі головуючої судді Булиги Н.О. з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, прокурора Шостак О.М., секретаря Савости К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиці цивільну справу за позовом Бобровицької районної державної адміністрації в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських (материнських) прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте вони не виконують своїх батьківських обов»язків стосовно сина. Так, обгрунтовуючи свій позов позивач вказує на те, що відповідачі ніде не працюють, схильні до зловживання спиртними напоями, характеризуються за місцем проживання незадовільно, ведуть аморальний спосіб життя, не займаються вихованням, фізичним та духовним розвитком хлопчика, який часто знаходиться на подвір»ї без догляду батьків, вдягнений не по сезону та брудний. 03.04.2016 року, ввечері, ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, закрила свого малолітнього сина ОСОБА_5 в погребі, щоб той не заважав їм разом з ОСОБА_3 та знайомим розпивати спиртні напої, а в подальшому заявила поліції про зникнення дитини. У результаті пошуку працівниками поліції, соціальним працівником та батьками дитини хлопчика було виявлено близько 01 години ночі 04.04.2016 року, він спав на усланій соломою підлозі погреба. Дитину було доставлено до Бобровицької ЦРЛ, а потім прийнято рішення про вилучення його з сім»ї. Позивач зазначає, що такий випадок свідчить про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ухиляються від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів. На даний час дитина перебуває в дитячому відділенні Бобровицької ЦРЛ.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Виклала мотиви зазначені в позовній заяві та вважає їх безумовною підставою для позбавлення батьківських прав відповідачів. Крім того пояснила, що на даний час з дитиною в дитячому відділенні Бобровицької ЦРЛ перебуває мати ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно був факт, про який йдеться в позовній заяві, але вона усвідомила наслідки такої поведінки і в подальшому не допустить подібних випадків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_5. Вона любить хлопчика та намагається належно його виховувати та забезпечувати необхідні умови для його проживання. Інколи вживає спиртні напої. Кошти, які отримує на дитину від держави витрачає за призначенням: купує харчування та одяг. На даний час і протягом двох місяців вона з дитиною знаходиться в дитячому відділенні Бобровицької ЦРЛ.Батько дитини ОСОБА_3 навідує їх та привозить продукти харчування. Просить суд не позбавляти її батьківських прав, а надати можливість виправити свою поведінку щодо виховання сина.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні також позов не визнав та пояснив, що дійсно його дружина, ввечері, 03.04.2016 року зачинила сина ОСОБА_5 в погребі, але він в цей час спав і не знав про це. На даний час він повністю усвідомив наслідки його батьківської бездіяльності і в подальшому не допустить такої поведінки щодо свого малолітнього сина ОСОБА_5. Хлопчика він любить та намагається забезпечувати необхідні умови для його проживання. Інколи вживає спиртні напої. Вдома для дитини є продукти харчування та одяг. Разом з дружиною вони обробляють город. Син разом з матір»ю протягом двох місяців знаходяться в дитячому відділенні Бобровицької ЦРЛ і він навідує їх щотижня. Просить суд не позбавляти його батьківських прав, а надати можливість виправити свою поведінку щодо виховання сина.

Прокурор в судовому засіданні вказала, що позбавлення батьківських прав є крайнім засобом впливу на поведінку батьків, які не виконують своїх батьківських обов»язків. При розгляді справи вона зробила висновок про те, що виправлення поведінки відповідачів стосовно сина ОСОБА_5 можливе без позбавлення їх батьківських прав, оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як встановлено в судовому засіданні і що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Орган опіки і піклування Бобровицької райдержадміністрації у своєму письмовому висновку від 05 квітня 2016 року, вважає за доцільне позбавити відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5, оскільки вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов»язків щодо малолітнього сина, не забезпечують належних умов його життя та виховання, не слідкують за його здоров»ям,матеріально не забезпечують, не піклуються про його духовний та фізичний розвиток. Після неодноразових попереджень ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про можливість позбавлення батьківських прав вони належних висновків для себе не зробили та продовжувала ухилятися від виконання своїх батьківських обов»язків щодо сина. Це виразилося, крім іншого, також у тому, що 03.04.2016 року, ввечері, ОСОБА_2, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння, зачинила свого малолітнього сина ОСОБА_5 в погребі, щоб той не заважав їм разом з ОСОБА_3 та знайомим розпивати спиртні напої, а в подальшому заявила поліції про зникнення дитини.

За місцем проживання відповідачі характеризується незадовільно. Хронічними алкоголіками або наркоманами не являються, на обліку у психіатра не знаходяться, що підтверджується довідками лікарів нарколога та психіатра.

Частиною 2 ст. 164 СК України, передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини; жорстко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Проте, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України (далі ПВСУ) в п.15 своєї Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факту спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, і тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. А це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними.

Пред'явленню позову про позбавлення батьківських прав передує велика профілактична, попереджувальна робота з неблагополучними батьками. Зазвичай попереджувальну роботу з батьками, не забезпечуючими виховання дітей, здійснюють в першу чергу органи опіки та піклування. Таку ж попереджувальну роботу мають право проводити й інші органи, зокрема служба у справах дітей. Суд також може бути органом, який здійснює профілактичні міри, оскільки у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків при розгляді справи про позбавлення батьківських прав з урахуванням характеру його поведінки, особистості й інших конкретних обставин, суд вправі відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав і попередити відповідача про необхідність зміни свого ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов»язків. На це орієнтує п.18 вищезазначеної Постанови ПВСУ.

Таким чином, суд на стадії розгляду справи може застосувати міри збереження батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав повинно бути мірою, яка застосовується після того, як всі інші засоби впливу на батьків виявились безрезультатними.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання. А це означає, що він вперто та систематично, незважаючи на всі міри попередження продовжує не виконувати свій батьківський борг.

Як встановлено в судовому засіданні та, що підтверджується поясненнями представника органу опіки та піклування та висновком органу опіки та піклування профілактичні бесіди щодо стану виконання батьківських обов»язків з відповідачами проводилися, проте не зазначено як часто і якими іншими засобами вони намагалися вплинути на поведінку відповідачів; при обстеженні житлово-побутових умов проживання встановлено, що будинок, де проживає сім»я знаходиться в задовільному стані, опалюється, умебльований, є запаси продуктів харчування, одяг для дитини, це підтверджується актом від 05.04.2016 року. Крім того, з пояснень представника позивача випливає, що дитина для свого віку достатньо розвинена, хронічних захворювань не має, любить своїх батьків. Також встановлено, що на даний час ОСОБА_2 постійно знаходиться з сином в Бобровицькій ЦРЛ, так як дитину рішенням виконкому Вороньківської сільської ради вилучено з сім»ї.

Згідно п. 16 Постанови ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками.

У своєму рішенні Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» зробив повторний висновок про те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя. У пункті 49 цього Рішення суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції" (Gnahore v. France), N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). У пункті 50 зазначено, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини" (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки" (Wallova and Walla v. the Czech Republic), N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки" (Havelka and Others v. the Czech Republic), N 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К.А. проти Фінляндії" (K.A. v. Finland), N 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним

консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії" (Moser v. Austria), N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у

вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Отже, аналізуючи норми національного законодавства та враховуючи міжнародні стандарти, слід зробити висновок, про те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.

При встановленні обставин справи, суд ретельно перевірив докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і встановив, що їх недостатньо для того, щоб вдатись до крайнього заходу позбавити відповідачів батьківських прав.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 5, 150, 151, 164 СК України, Рішеннями ЄСПЛ, ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 6, 10,11, 60, 215-218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові Бобровицької районної державної адміністрації в особі органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських (материнських) прав та стягнення аліментів відмовити.

Попередити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на орган опіки і піклування Бобровицької райдержадміністрації контроль за виконанням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських обов»язків.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Бобровицького райсуду Н.О.Булига