АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2283/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф., Новікова О. М.
при секретаріЛитвин-Восколович Ж. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29 серпня 2016 року щодо заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору позики та договору іпотеки,

в с т а н о в и л а :

у провадженні суду перебуває дана цивільна справа предметом позову у якій є вимоги позивачки про визнання недійсними договорів позики та іпотеки.

Позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою від 26.08.2016 про забезпечення позову, якою просила заборонити приватному нотаріусу Черкаського міського нотаріального округу Фіщуку С.О. до закінчення розгляду даної справи вчиняти дії щодо вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки, укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 30.05.2015 та зареєстрованого в реєстрі за №1745.

Ухвалою Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29.08.2016 у задоволенні цієї заяви відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та на неповне з'ясування обставин справи, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову. В обґрунтування вказує на те, що суд не врахував факти надіслання позиваці нотаріусом Фіщуком С.О. запрошення на бесіду, погрози та вимагання зі сторони відповідача, що свідчить про можливість вчинення відповідачем дій по зверненню стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Це може зумовити неможливим виконання рішення суду у даній справі. Відповідач зможе набути права власності на предмет іпотеки. Відмова суду у задоволенні заяви позивачки про вжиття заходів забезпечення позову належним чином не мотивована.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Згідно ч.ч.1,3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 152 ЦПК України передбачено види забезпечення позову. Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Статтею 153 ЦПК України регламентовано порядок розгляду заяви про забезпечення позову. Зокрема, частинами 5 і 7 цієї статті передбачено, що про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. У разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді

заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином для того, щоб було вжито заходів для забезпечення позову у справі заявнику необхідно довести доказами факт того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Без встановлення наявності таких обставин вжиття заходів для забезпечення позову є неможливим.

Предметом позову у справі є вимоги про визнання договорів позики та іпотеки недійсними. При цьому заявник вважає, що відповідач може вчинити дії щодо реалізації своїх прав, які встановлено вказаними договорами, що, на думку заявника, може утруднити виконання рішення суду у даній справі та є підставою для забезпечення позову.

Однак, враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що вказані доводи не свідчать про можливість задоволення заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову, оскільки наразі договір іпотеки, на який вказує заявник, є чинним, отже правомірно врегульовує відповідні правовідносини між сторонами.

Відповідно до положень ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, єдиною підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, про що вказує заявник, є невиконання боржником (заявником) забезпеченого іпотекою зобов'язання. Отже у разі належного дотримання заявником своїх зобов'язань звернення стягнення на предмет іпотеки буде безпідставним, та, в разі вчинення відповідного виконавчого напису нотаріуса, його може бути скасовано у судовому порядку, що забезпечить захист прав заявника.

Колегія суддів звертає увагу заявника на те, що ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже оспорювання однією зі сторін правочину його правомірності не може автоматично зумовлювати, навіть тимчасово, припинення регулювання правовідносин, які виникли на підставі оспореного правочину, без достатніх доказів щодо того, що в послідуючому буде неможливо виконати судове рішення про визнання недійсним цього правочину.

Колегія суддів вважає, що навіть у разі звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса на підставі договору іпотеки, який буде визнано недійсним у судовому порядку, іпотекодавець зможе захистити свої порушені права шляхом звернення до суду із вимогою про скасування виконавчого напису нотаріуса чи з вимогою про витребування майна на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України (в залежності від підстав на яких інша особа заволодіє майном).

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи щодо запрошення нотаріусом Фіщук С.О. заявника на бесіду в обґрунтування необхідності забезпечити позов у даній справі, адже законні дії нотаріуса у виконання його повноважень не свідчать про наявність порушення прав особи. Крім того, запрошення на бесіду ще не свідчить про можливість вчинення виконавчого напису на підставі оспореного договору.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже апеляційні доводи про погрози та вимагання зі сторони відповідача, які не підтверджено доказами, колегія суддів вважає недоведеними.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування ухвали суду, яка є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Отже ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29.08.2016 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду міста Черкаси від 29 серпня 2016 року щодо заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору позики та договору іпотеки, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :