Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/410/16-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Заполовського В.Й., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Західінкомбанк» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Західінкомбанк» ОСОБА_2 відшкодувати на свою користь 165604 грн. 19 коп., які складаються із: суми вкладу - 87681 грн. 93 коп.; 3% річних 11357грн. 11 коп.; 66565 грн. 15 коп. інфляційних нарахувань.

Окрім того, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь кошти, витрачені на лікування, в розмірі 50000 грн. та на реабілітацію - 500000 грн., а також 23298 грн. 54 коп. спричинених збитків, починаючи з 10 вересня 2014 року.

У подальшому ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги та просив зобовязати ОСОБА_2 відшкодувати 200000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору банківського вкладу від 23 травня 2006 року та додаткової угоди до нього від 25 грудня 2008 року, ПАТ «Західінкомбанк» зобовязувався повернути йому грошовий вклад у розмірі 25000 грн. 25 березня 2009 року, однак не виконав умови договору. 14 вересня 2009 року він звернувся до суду про повернення незаконно привласнених коштів та компенсацію нанесених збитків. З 29 травня 2014 року на підставі рішення НБУ у ПАТ «Західінкомбанк» введена тимчасова адміністрація строком на три місяці.

Вказує, що під час дії тимчасової адміністрації 2 липня 2014 року отримав 25584 грн. 22 коп. через ПАТ КБ «Хрещатик», але працівниками банку не було розяснено призначення цих коштів. 18 липня 2014 року він звернувся до ПАТ «Західінкомбанк» за розясненнями, але на час подання позову відповідь банком не надано.

Протиправне неповернення належних йому коштів призвело по погіршення стану здоров я, внаслідок чого він змушений проходити курси лікування та подальшої реабілітації. Окрім того, неправомірні дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 призвели до спричинення моральної шкоди.

З огляду на вищезазначене, просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Зобовязано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «Західінкомбанк» ОСОБА_2 відшкодувати на користь ОСОБА_1 165604 грн. 19 коп., які складаються з суми вкладу - 87681 грн. 93 коп.; 3% річних - 11357 грн. 11 коп.; суми індексу інфляції 66565 грн. 19 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення упущеної вигоди, коштів на лікування, реабілітацію та відшкодування моральної шкоди, ухваливши в цій частині нове рішення,- про задоволення даних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що своїми незаконними діями по неналежному виконанню положень ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідач наніс шкоду його здоровю, що призвело до значних матеріальних витрат на лікування та реабілітацію. Вважає, що зловживання відповідачем своїми повноваженнями призвело до грубого порушення його права на вільне володіння власними коштами та позбавило гарантій на своєчасне отримання вкладу та нарахованих по ньому відсотків.

Апелянт зазначає, що втратив працездатність та отримав II групу інвалідності з вини ОСОБА_2, який незаконно утримує кошти.

Також підкреслює, що відповідач не повернув кошти на першу вимогу, що призвело до понесення ним збитків у вигляді упущеної вигоди.

У доповненнях до апеляційної скарги позивач зауважив, що суд поверхнево дослідив докази по справі, які доводять вину відповідача у порушенні його права на вільне володіння коштами та його особисте майнове право відповідно до ст.ст. 271-284 ЦКУ, а саме вільно, на свій розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя та отримувати повноцінну медичну допомогу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23 травня 2006 року між позивачем та ПАТ «Західінкомбанк» укладений договір банківського вкладу. 25 грудня 2008 року між ними укладено додаткову угоду про продовження строку депозитного вкладу у розмірі 25000 грн. до 25 березня 2009 року, з процентною ставкою 19 % річних.

25 березня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до банку із вимогою виконати зобовязання за даним договором, проте у передбачений угодою строк банк не повернув позивачеві депозитні кошти та не сплатив відсотки.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11 листопада 2010 року з ПАТ «Західінкомбанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто 25000 грн. банківського вкладу та 3917 грн. упущеної вигоди.

Згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 лютого 2012 року з банку на користь позивача стягнуто 36 грн. 41 коп. матеріальної шкоди, а також 3000 грн. В рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої неналежним виконанням умов даної угоди.

В подальшому, рішенням цього ж суду від 10 квітня 2013 року з ПАТ «Західінкомбанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто 3564 грн. 07 коп. упущеної вигоди.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області з ПАТ «Західінкомбанк» на користь позивача стягнуто відсотки за період з 13 лютого 2010 року по 29 лютого 2012 року та з 9 жовтня 2012 року по 25 листопада 2013 року в розмірі 15078 грн. 59 коп.

Окрім того, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2014 року з банку на користь позивача також стягнуто передбачені договором відсотки у розмірі 2368 грн. 50 коп., за період з 26 листопада 2013 року по 25 травня 2014 року, три відсотки річних в розмірі 634 грн. 96 коп., а також інфляційні нарахування за вказаний період у розмірі 4669 грн.18 коп.

Як пояснив в судовому засіданні ОСОБА_1, зазначені рішення досі не виконані.

Матеріали справи також свідчать, що 2 липня 2014 року через Житомирське відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» позивачеві виплачено відшкодування у розмірі 25584 грн. 22 коп.

Судом встановлено, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №38 від 28 травня 2014 року у ПАТ «Західінкомбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, з 29 травня 2014 року по 28 серпня 2014 року.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 22 липня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ Західінкомбанк та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму ( вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

У частині 1 статті 1060 ЦК України закріплена норма, яка передбачає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Судом встановлено, що після закінчення строку дії договору й до введення тимчасової адміністрації позивач звернувся до банку із заявою про повернення банківського вкладу та сплату відсотків.

Отже, у випадку невиконання умов договору та вимог законодавства щодо повернення депозиту та сплати відсотків настають правові наслідки, передбачені ст. 625 ЦК України.

За правилами ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону України Про інформацію, ст.44 Про авторське право і суміжні права; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З огляду на ту обставину, що ні нормами Конституції України, ні законодавством у сфері банківської діяльності, ні договором не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди у звязку з неповерненням банківського вкладу, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 2 даної норми передбачено, що збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Звертаючись до суду з вимогами про відшкодування упущеної вигоди, ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що він мав намір розмістити зазначені кошти у іншій банківській установі та отримувати відсотки.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність позовних вимог щодо стягнення упущеної вигоди в сумі 23298 грн. 54 коп.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Однією з обовязкових умов деліктної відповідальності є причинний звязок між протиправною поведінкою і шкодою.

Наявний в матеріалах виписний епікриз містить інформацію про те, що ОСОБА_1 з 13 серпня 2015 року по 1 вересня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні Житомирської обласної лікарні імені ОСОБА_3.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача коштів, витрачених ОСОБА_1 на лікування та реабілітацію, оскільки при зверненні до суду з даними вимогами позивач не надав належних та допустимих доказів того, що погіршення стану здоровя перебуває у причинно-наслідковому зв'язку з тією обставиною, що йому не виплачені кошти за договором банківського вкладу.

Таким чином, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

В решті рішення суду не оскаржується, отже не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 209, 303,307, 308, 313,314,315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: