Категорія 27 Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2016 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 63 000 доларів США під 11,90 % річних на строк з 18.03.2008 року до 17.02.2028 року. В позові зазначено, що 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором про надання кредиту іпотекодавець ОСОБА_2 за договором іпотеки №б/н від 18.03.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру №20, що знаходиться в житловому будинку, який розташований у місті Вінниці по вулиці П.Морозова, під номером 19, зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном. Квартира розташована в цегляному, 1972 року побудови житловому будинку, зазначеному на плані літерою «А», і складається з коридору 20-1, житлових кімнат 20-2, 20-3, кухні 20-4, ванної 20-5, комори 20-6, загальною площею 60,9 кв. м, житловою площею 32,2 кв. м. Квартира є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 18.03.2008 року за реєстром № 1130. Позивач зазначає, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору, однак зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 31.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість в сумі 2 048 256,19 грн., з яких : тіло кредиту 1 350 938,44 грн.; відсотки 697 317,75 грн., а тому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 18.03.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном, розташовану в цегляному, 1972 року побудови житловому будинку, зазначеному на плані літерою «А», і складається з коридору 20-1, житлових кімнат 20-2, 20-3, кухні 20-4, ванної 20-5, комори 20-6, загальною площею 60,9 кв. м, житловою площею 32,2 кв. м. Квартира є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 18.03.2008 року за реєстром № 1130 та визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказану квартиру.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2016 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості в сумі 2 048 256,19 грн. з яких: тіло кредиту 1 350 938,44 грн., відсотки 697 317,75 грн. за кредитним договором №0 від 18.03.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2, а саме: квартиру АДРЕСА_2 зі всіма обєктами, що функціонально повязані з зазначеною квартирою.

Визнано за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 з усіма обєктами функціонально повязаними з зазначеною квартирою.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представники ПАТ «Дельта Банк» та Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засіданні двічі не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що до банку перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору, при цьому в разі невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одночасно поставити питання щодо визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

Однак погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 18.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 63 000 доларів США з розрахунку 11,90 % річних на строк з 18.03.2008 року до 17.02.2028 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту було укладено договір іпотеки №б/н від 18.03.2008 року, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру №20, що знаходиться в житловому будинку, який розташований у місті Вінниці по вулиці П.Морозова, під номером 19, зі всіма обєктами функціонально повязаними з цим нерухомим майном. Квартира розташована в цегляному, 1972 року побудови житловому будинку, зазначеному на плані літерою «А», і складається з коридору 20-1, житлових кімнат 20-2, 20-3, кухні 20-4, ванної 20-5, комори 20-6. Загальна площа квартири 60,9 кв. м, житлова площа 32,2 кв. м. Квартира є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 18.03.2008 року реєстраційний №1130.

Зі змісту позовної заяви видно, що відповідач неналежним чином виконує кредитні зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.07.2015 року складає 2 048 256,19 грн., з яких: тіло кредиту 1 350 938,44 грн.; відсотки 697 317,75 грн..

Крім того, 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до п. 2.1. якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець погоджується придбати права вимоги за кредитами, прийняти їх та сплатити ціну купівлі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно пункту 5 укладеного договору іпотеки від 18.03.2008 року, передбачено можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки виключно на підставі окремого договору, укладеного до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 14.09.2016 року у справі №6-1219цс16, визначено, що відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що договором іпотеки, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, не передбачено можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу його у власність іпотекодержателя, при цьому окремий договір про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу його у власність іпотекодержателя між сторонами не укладався.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи в сукупності зібрані у справі докази, судова колегія приходить до висновку, щодо безпідставності заявленого позову, оскільки відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу його у власність іпотекодержателя.

На підставі наведеного, судова колегія приходить до висновку, що рішеннясуду першої інстанції, яке не ґрунтується на вимогах закону, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, а також відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 мають бути стягнуті понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 4 019,41 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.08.2016 року скасувати.

В задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 4 019,41 грн..

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_4

Судді: /підпис/ ОСОБА_5

/підпис/ ОСОБА_6

Згідно з оригіналом: