Справа № 392/1304/15-ц
Провадження № 2/392/20/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1, Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Головного управління юстиції у Кіровоградській області про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу шляхом стягнення солідарно з відповідачів грошової суми в розмірі 5130,95 грн. та судових витрат.

Під час судового розгяду справи позивачем неодноразово уточнювалися свої вимоги в частині зазначення належних відповідачів у справі до яких пред»явлено позов, в останніх уточненнях позивач зазначав, як належними відповідачами наступних осіб: ОСОБА_1 та Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області - правонаступник Головного управління юстиції у Кіровоградській області (т. 1 а.с. 158, 194).

Суд неодноразово роз»яснював позивачу про можливість уточнення позовних вимог і розгляду справи в межах пред»явлених позовних вимог, шляхом направлення відповідних ухвал та призначення судового засідання в режимі відеоконференції із участі представника позивача, в яке останній не з»явився (т. 1 а.с. 85, 91-92, 118-119, 175-176, 189, 190).

Ухвалою суду від 12 січня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів було залучено - ОСОБА_2, який в подальшому з ініціативи суду був залучений до участі в справі в якості відповідача, позивачем вимоги до нього не були пред»явлені (т. 1 а.с. 140-144, т. 2 а.с. 46-47).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 липня 2013 року між ГУЮ у Кіровоградській області та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було укладено Договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2833982, предметом якого є «VW Vento», д/н НОМЕР_1. 17 жовтня 2013 року за участю забезпеченого транспортного засобу сталася дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), внаслідок чого 2 (двоє) транспортних засобів зазнали механічних ушкоджень і зокрема, автомоібль - DAEWO Lanos д.н.з. НОМЕР_2.

Позивач зазначає, що 02 грудня 2013 року постановою Маловисківського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_3 було визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення. 11 грудня 2013 року позивачем було сплачено потерпілому ОСОБА_4 водію транспортного засобу - автомоібля DAEWO Lanos д.н.з. НОМЕР_2 страхове відшкодування в розмірі 5130,95 грн.. Враховуючи ту обставину, що водій забезпеченого транспортного засобу не повідомив страховика у відповідності до вимог п.п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про настання страхового відшкодування, то позивач зазначає, що у нього на підставі ст. 38 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1187, 1188 ЦК України виникло право зворотньої вимоги до відповідачів про стягнення відшкодованої потерпілому шкоди, заданої в результаті ДТП.

Представник позивача в судові засіданні не з»являвся, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просить суд задовольнити пред»явлені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання не з»являвся.

Представники відповідача - Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області заперечували проти пред»явлених позовних вимог, як безпідставних та необгрунтованих та зазначали, що належним відповідачем у справі є їхній працівник водій забезпеченого транспортного засобу, з вини якого сталася ДТП - ОСОБА_2, надавши письмові заперечення на позовну заяву (т. 1 а.с. 167-170, 181-184, т. 2 а.с. 1-5, 41-45, 66-68, 97-99).

Залучений з ініціативи суду відповідач - ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, з тих підстав, що він не є належним відповідачем, незважаючи на те, що він працював на посаді водія ВДВС Маловисківського РУЮ в Кіровоградській області у справі, оскільки повідомляв як страхову компанію так і на той час Головне управління юстиції у Кіровоградській області і керівництво повідомило, що його самостійно врегулює це питання зі страховою компанією, наддавши письмові пояснення (а.с. 62, 63).

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно Постанови Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2013 року громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягненя, вчиненого при наступних обставинах: 17.10.2013 року близько 14.30 години, керуючи автомобілем VOLKSWAGTN Vento д.н.з. НОМЕР_1, в АДРЕСА_1, рухаючись по другорядній дорозі та виїжджаючи на головну дорогу, не надав перевагу в русі автомобілю DAEWO Lanos д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі, в результаті чого допустив зіткнення з ним. Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні ушкодження (т. 1 а.с. 15-16, т. 2 а.с. 107).

Відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

З Договору (Полісу) № АС/2833982 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 09 липня 2013 року, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - «Страховиком» та Головним управлінням юстиції у Кіровоградській області - «Страхувальником», вбачається, що забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Volkswagen Vento 1.6», д.н.з НОМЕР_1., строк дії якого становить з 00 годин 00 хвилин 14 липня 2013 року до 13 липня 2014 року (т. 1 а.с. 6, 195-196, 230-231, т. 2 а.с. 39, 40).

Як вбачається зі звіту № 230кр від 29 жовтня 2013 року про оцінку вартості (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість (розмір) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу DAEWO Lanos реєстраційний номер НОМЕР_2 в наслідок його пошкодження, станом на 17 жовтня 2013 року становить 5791,94 грн. (п»ять тисяч сімсот дев»яносто одна гривня 94 коп.) (включаючи ПДВ на запасні частини, матеріали фарбування), виявлені механічні пошкодження транспортного засобу потерпілого ОСОБА_5 встановлені на підставі Акту огляду транспортного засобу від 28 жовтня 2013 року (т. 1 а.с. 17 - 25).

Згідно Страхового акту № UA020/L01/01 від 11 грудня 2013 року, розрахунку страхового відшкодування до страхового акту та платіжного доручення № 18606 від 11 грудня 2013 року потерпілому ОСОБА_4 в результаті ДТП, за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2, було виплачено страхове відшкодування в розмірі 5130,95 грн. (п»ять тисяч сто тридцять гривень 95 коп.).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем направлялася регресна вимога від 02 червня 2015 року до Головного управління юстиції в Кіровоградській області про необхідність сплати страхового відшкодування в розмірі 5130,95 грн. (а.с. 29).

Проте позивачем не надано до позовної заяви доказу надходження вказаної регресної вимоги на адресу Головного управління юстиції в Кіровоградській області, крім того представник відповідача у судовому засіданні, що мало місце 04 листопада 2015 року заперечував надходження такої вимоги на адресу його довірителя (а.с. 83-86).

В той час, як відповідачу ОСОБА_3 вона була направлена, що підтверджується також і зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1 а.с. 30, 31).

Підставою позову позивач визначив відшкодування шкоди в порядку регресу.

В даному випадку, з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог позов пред»явлено, як вважає позивач до належного відповідача - водія ОСОБА_1 та страхувальника - Головного територіальне управління юстиції у Кіровоградській області (правонаступник Головного управління юстиції у Кіровоградській області (т. 1 а.с. 207-212), в той час як з матеріалів цивільної справи вбачається, що водієм забезпеченого транспортного засобу є ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 22-35).

Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

При цьому, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

Незважаючи на те, що суд залучив у якості відповідача громадянина ОСОБА_2, жодних вимог позивачем до нього не пред»явлено, оскільки позивач просить стягнути солідарно суму страхового відшкодування саме з ОСОБА_1 та Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Тому суд вважає, що позовні вимоги пред»явлені до ОСОБА_1, є такими, що пред»явлені до неналежного відповідача (т. 2 а.с. 12, 22-30).

Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області як на одну з підстав необґрунтованості позовних вимог, пред»явлених саме до них як до відповідача, посилається на те, що водій Відділу державної виконавчої служби Маловисківського РУЮ Кіровоградської області ОСОБА_2 не виконував 17 жовтня 2013 року під час настання ДТП своїх трудових обов»язків (т. 2 а.с. 22, 23, 31).

Крім того, відповідач - Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області у своїх запереченнях на позовну заяву зазначає, що згідно відомостей наданих управлінням фінансового та матеріально-технічного забезпечення оплата по договору страхування автомобілів ПрАТ СК «ПЗУ Україна» від 06 серпня 2013 року № GА00114.33 була здійснена 30 травня 2014 року, згідно платіжного доручення № 488 від 29 травня 2014 року, тобто після настання ДТП, за участю забезпеченого автомобіля «Volkswagen Vento 1.6», д.н.з НОМЕР_1, а тому здійснила це на власний ризик та у момент, коли дію договору страхування було припинено, у зв»язку із простроченням страхувальника (т. 2 а.с. 97-99, 102).

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про страхування» N 85/96-ВР від 7 березня 1996 року договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Разом із тим, з Угоди про співробітництво в галузі обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № GА00114.33 від 16 квітня 2013 року, укладеної між ПрАТ «Страхова комнія «ПЗУ Україна» (Сторона-1) та Головним управлінням юстиції у Кіровоградській області (Сторона-2) вбачається, що угода встановлює загальні умови співробітництва Сторін в галузі обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і Страховик (Сторона-1) на підставі Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», даної угоди та полісів, виданих у її розвиток зобов»язується відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником третім особам внаслідок ДТП, з переліком транспортних засобів, що підлягають страхуванню, серед яких є і автомобіль, який під керуванням водія ОСОБА_2 приймав участь 17 жовтня 2014 року в ДТП, страхувальником якого є Головне територіальне управління юстиції в кіровоградській області. Строк дії угоди починається з дня її підписання і діє до закінчення терміну дії усіх виданих полісів (т. 1 а.с. 227-229).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов»язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов»язання.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів: ОСОБА_1 та Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 5130,95 грн., а також судовий збір.

З огляду на те, що спірні правовідносини між Головним територіальним управлінням юстиції в Кіровоградській області та належним відповідачем, тобто водієм забезпеченого транспортного засобу регулюються положеннями також і КЗпП України, в частині відповідальності працівника та підприємства перед третіми особами, тому солідарне відшкодування збитків з огляду на положення КЗпП України не може бути застосоване до даних правовідносин.

Також суд приходить до висновку, що із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов»язків учасників ДТП, у зв»язку з чим обов»язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов»язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Згідно вимог п.п. 33.1.4., п. 33.1. ст. 33 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-IV від 01 липня 2004 року ( редакції станом на день настання ДТП - 17 жовтня 2013 року, надалі за текстом - Закон України N 1961-IV від 01 липня 2004 року) У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до

такої пригоди, зобов'язаний - невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Аналогічні положення передбачені також і змістом п.п. 33.1.4 п. 33.1 Договору (Полісу) № АС/2833982 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09 липня 2013 року (т. 2 а.с. 10).

У відповідності до п.п. «г» п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закон України N 1961-IV від 01 липня 2004 року страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду - якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином законодавець чітко визначив можливих відповідачів за регресним позовом або водія забезпеченого транспортного засобу або страхувальника.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов»язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов»язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

Суд вважає, що сам по собі факт неповідомлення відповідачами страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов»язаннях, адже регресні зобов»язання входять до групи позадоговірних, тому рішення про наявність або відсутність підстав для задоволення регресної вимоги мусить ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, тому такі спори мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Вказана позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України зробленим в Постанові № 6-284цс15 від 16 вересня 2015 року, яка в силу положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для застосування судами у судовій практиці.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З наведених вище підстав, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, з урахуванням підстав позову, кола відповідачів до яких пред»явлені позовні вимоги майнового характеру, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхіно відмовити, оскільки такий спір мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212 -215, 218, 222, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Д.М. Кратко