АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 664/3526/15-ц
Справа №22-ц/791/1274 /2016 Головуючий в І інстанції: Никифоров Є.О.
Доповідач: Борко А.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року травня місяця 19 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого Борка А.Л.

Суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

Секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства "Цюрупинська центральна районна лікарня" про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулась у суд із позовом до КП "Цюрупинська ЦРЛ" про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, зазначаючи, що 28.09.2015 року позивача наказом № 180 було звільнено з посади медичного реєстратора поліклініки Цюрупинського територіального медичного об'єднання. ОСОБА_3 вважає, що причини її звільнення, зазначені у наказі не відповідають дійсним обставинам справи. У зв'язку із наведеним, позивач просить поновити її на посаді медичного реєстратора жіночої консультації комунального підприємства "Цюрупинська центральна районна лікарня", стягнути з КП «Цюрупинська ЦРЛ» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов'язати відшкодувати позивачу моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 березня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до комунального підприємства "Цюрупинська центральна районна лікарня" відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.1997 року на підставі наказу № 125-к ОСОБА_3 була зарахована медичним реєстратором поліклініки Цюрупинського територіального медичного об'єднання. У період з 26.08.2015 року по 28.08.2015 року позивач була відсутня на своєму робочому місці. Зазначений факт позивачкою визнається.

10.09.2015 року позивач написала письмові пояснення причин її відсутності на роботі (а.с.21-22). Наказом головного лікаря КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» № 175 від 11.09.2015 року було ініційоване службове розслідування стосовно відсутності на робочому місці реєстратора медичного жіночої консультації ОСОБА_3 26-28 серпня 2015 року. Згідно акту комісії з проведення службового розслідування від 15.09.2015 року відсутність на робочому місці реєстратора медичного жіночої консультації ОСОБА_3 26-28 серпня 2015 року визнано прогулом та рекомендовано притягнути її до дисциплінарної відповідальності у відповідності до статті 147 КЗпП України. 25.09.2015 року профспілковим комітетом КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» було надано згоду на звільнення позивача за прогул за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Наказом головного лікаря КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» № 180 від 28.09.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності реєстратора медичного жіночої консультації ОСОБА_3» позивача звільнено з займаної посади з 29.09.2015 року за прогули без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України без поважних причин.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції з підстав передбачених законом встановлено, що факт відсутності позивача на робочому місці в період з 26.08.2015 року по 28.08.2015 року не підлягає доказуванню в судовому засіданні згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України, оскільки цей факт визнаний сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Звільнення з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП визнається дисциплінарним стягненням (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Згідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк,а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розiрванi власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі вiдсутностi на роботi бiльше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Поважною причиною вiдсутностi на роботi, зокрема, визнається тимчасова непрацездатність працівника внаслідок захворювання.

Згідно з п.1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2001 року та зареєстрованої у Мін'юсті за №1005/6196 від 04.12.2001 року, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем за місцем роботи не було надано документ встановленої форми, що посвідчує її тимчасову непрацездатність з 26.08.2015 року по 28.08.2015 року внаслідок хвороби. Разом з тим, згідно з п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України позивач не позбавлена можливості надати суду будь-які допустимі докази на підтвердження наявності поважних причин відсутності на робочому місці, зокрема, й за хворобою, однак, як вбачається з матеріалів справи таких доказів позивачем не було надано.

Так, згідно довідки з травматологічного пункту Херсонської міської клінічної лікарні від 29.08.2015 року з якої вбачається, що позивач 29.08.2015 року відвідувала травмпункт вказаного медичного закладу, обґрунтовано не прийнято судом першої інстанції як доказ хвороби, що перешкоджала позивачу виконувати свої трудові обов'язки, оскільки зазначений документ не є тим документом, що підтверджує тимчасову непрацездатність працівника згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2001 року та зареєстрованої у Мін'юсті за №1005/6196 від 04.12.2001 року. Крім того, довідка лише свідчить про факт звернення ОСОБА_3 за медичною допомогою станом на 29.08.2015 року та не виправдовує її відсутність на робочому місці протягом трьох днів перед зверненням до травмпункту. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у своєму рішенні, що обставини травми зазначені в цій довідці зі слів пацієнта, а лікарняний лист у вказаній довідці рекомендовано пацієнту починаючи з 31.08.2015 року за місцем проживання.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з підстав передбачених законом не прийнято в якості доказу наявності хвороби, що перешкоджала позивачу виконувати свої трудові обов'язки також опис рентгенівського знімку від 25.08.2015 року оскільки зазначений документ також не є тим документом, що підтверджує тимчасову непрацездатність згідно з п. 1.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2001 року та зареєстрованої у Мін'юсті за №1005/6196 від 04.12.2001 року. Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з опису рентгенівського знімку без діагнозу лікаря не можливо зробити висновок чи була ОСОБА_3 непрацездатною внаслідок виявленого рентгенографією остеоартрозу правого колінного суглоба.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2001 року та зареєстрованої у Мін'юсті за №1005/6196 від 04.12.2001 року, видача та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюються тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем (фельдшером), про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, із показів допитаних в судовому засіданні судом першої інстанції свідків, зокрема лікаря травматолога ОСОБА_4, вбачається, що з 25.08.2016 року по 28.08.2016 року позивач лікарем травматологом не була оглянута, а лише передала через санітарку рентгенівський знімок суглоба, отримала рекомендації щодо лікування, а не звільнення від роботи, крім того, записи у медичній карті не проводились, оскільки пацієнт не був безпосередньо оглянутий лікарем. За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що видача лікарняного позивачу з 25.08.2015 року суперечила б п.1.7 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України №455 від 13.11.2001 року та зареєстрованої у Мін'юсті за №1005/6196 від 04.12.2001 року.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у рішенні, що доводи позивача про нібито умисну невидачу їй лікарняного листка слід визнати необґрунтованими.

Згідно з ч.1 ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

На підставі вимог ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що місячний строк накладення дисциплінарного стягнення відповідачем пропущений не був, порядок застосування дисциплінарного стягнення, передбачений статтею 149 КЗпП України також було дотримано.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання положень ч.1 ст.43 КЗпП України, відповідачем також було отримано згоду первинної профспілкової організації на звільнення позивача за п.4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується протоколом засідання профспілкового комітету КП «Цюрупинська центральна районна лікарня» №11 від 25.09.2015 року.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що за таких обставин, висновок відповідача про допущення ОСОБА_3 прогулу є обґрунтованим, порушень порядку накладення дисциплінарного стягнення допущено не було, а тому підстави для скасування наказу № 180 від 28.09.2015 року, поновлення позивача на посаді, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відсутні.

Судові витрати по сплаті судового збору,згідно зі ст.88 ЦПК України, підлягають віднесенню за рахунок держави, оскільки позивача, звільнено від сплати судового збору.

Таким чином, суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляція ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.40, 43, 147-149 КЗпП України, ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 - відхилити .

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий А.Л. Борко

Судді В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько