У х в а л а

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., СитнікІ.К.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про припинення іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 6 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про припинення іпотеки.

В обґрунтування позову зазначав, що 31 травня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_5 за кредитним договором від 31 травня 2007 року, укладеним між останньою та ВАТ «РайффайзенБанк Аваль», він уклав із ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки, відповідно до умов якого передав в іпотеку належне йому майно - квартиру АДРЕСА_1.

Через невиконання позичальником ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором та з метою недопущення звернення стягнення на заставлене майно працівники ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» неодноразово звертались до нього з вимогами про погашення боргу і він 20 жовтня

та 17 листопада 2014 року вніс кошти в розмірі 2 500 грн та

1 500 грн відповідно, які були зараховані банком на погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_5

У подальшому позивач, посилаючись на те, що 17 березня 2015 року він вніс кошти у розмірі 98 070,65 грн з метою дострокового погашення зобов'язань за кредитним договором та його припинення, письмово звернувся до банку із проханням припинити іпотеку через повне виконання зобов'язань за укладеним із ОСОБА_5 кредитним договором, проте питання про припинення іпотеки залишилось неврегульованим.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від

6 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 6 жовтня 2015 року й ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 листопада 2015 року та ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судами встановлено, що 31 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ОСОБА_5 (позичальник) було укладено

кредитний договір № 014/53-05/60982 терміном до 30 травня 2017 року.

Згідно з п. 1.1 кредитного договору кредитор на положеннях та умовах цього договору надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 16 320 доларів США, а позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умовами договору та тарифами банку (а. с. 82-85).

31 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки № 014/53-05/60982-і, згідно з п. 1.1. якого забезпечено вимогу іпотекодержателя, що випливає із кредитного договору № 014/53-05/60982 від 31 травня 2007 року, укладеного між іпотекодержателем та позичальником ОСОБА_5

Предметом іпотеки є нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 липня 2004 року.

На підставі п. 4.2.2 вказаного вище договору іпотеки іпотекодавець має право достроково виконати основне зобов'язання за кредитним договором, якщо це не суперечить змісту зобов'язання, а іпотекодержатель не вправі відмовити в прийнятті такого виконання (а. с. 93-94).

Пунктом 1 додаткової угоди від 20 вересня 2012 року до кредитного договору № 014/53-05/60982 від 31 травня 2007 року змінено валюту виконання зобов'язання за кредитним договором з долара США на гривню із розрахунку офіційного курсу НБУ на дату укладення додаткової угоди та визначено розмір заборгованості за кредитом на дату укладення цієї угоди в сумі 103 015 грн 22 коп. (а. с. 95)

Пунктом 2 вказаної додаткової угоди у зв'язку зі зміною валюти виконання зобов'язання змінено умови виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, зокрема змінено розмір процентної ставки (збільшено до 13 %), та строк користування кредитними коштами, збільшено такий строк на 66 календарних місяців і 20 днів.

Пунктом 4 додаткової угоди визначено, що цією додатковою угодою позичальник доручає кредитору здійснювати договірне списання з поточного рахунку, вказаного в п. 2.2 цієї додаткової угоди, та з будь-яких рахунків позичальника в АТ «Райффайзен банк Аваль», реквізити яких визначаються кредитором самостійно, будь-яких сум, належних до сплати за кредитним договором, в тому числі в рахунок погашення суми кредиту, сплати процентів, комісій, відшкодування витрат, сплати пені та інших платежів,

передбачених кредитним договором та/або договорами забезпечення

основного зобов'язання. Таке договірне списання може здійснюватися кредитором на підставі цієї додаткової угоди або кредитного договору

будь-яку кількість разів, починаючи з дати настання строку (включно) виконання грошового зобов'язання позичальника за кредитним договором.

Договором від 20 вересня 2012 року до договору іпотеки були внесені зміни відповідно до змін, внесених додатковою угодою від 20 вересня

2012 року до кредитного договору № 014/53-05/60982 від 31 травня

2007 року (а. с. 100).

Із виписки за особовим рахунком ОСОБА_5 та копії квитанції від 17 березня 2015 року вбачається, що 17 березня 2015 року на рахунок ОСОБА_5 надійшла сума 98 070,65 грн від ОСОБА_3 з призначенням платежу: «погашення заборгованості за кредитом»

(а. с. 102, 149).

Крім того, із зазначеної виписки вбачається, що 17 березня 2015 року з коштів у сумі 98 070,65 грн, внесених позивачем ОСОБА_3 на рахунок позичальника, банком було списано на погашення кредиту суму в розмірі

9 822,69 грн, 18 березня 2015 року - на погашення пені суму в розмірі

10 584,05 грн, 20 березня 2015 року - на погашення кредиту суму в розмірі

1 370,86 грн, 21 березня 2015 року - на погашення кредиту суму в розмірі 16,77 грн, 20 квітня 2015 року - на погашення кредиту суму в розмірі

1 370,86 грн, 13 травня 2015 року - на погашення кредиту суму в розмірі

4 200 грн та того ж дня ОСОБА_5 видано готівку в сумі

66 592 грн (а. с. 102).

Отже, із внесених ОСОБА_3 коштів на рахунок ОСОБА_5 частина з них списана на погашення поточної заборгованості за кредитними платежами, а частина коштів, у сумі 66 592 грн, була отримана готівкою позичальником ОСОБА_5

Звертаючись із вимогою про припинення права іпотеки, позивач посилався на те, що згідно з умовами договору він скористався своїм правом на дострокове виконання основного зобов'язання за кредитним договором, майновим поручителем за яким він є, з метою уникнення звернення стягнення на його квартиру. Внесені ним кошти надійшли до банку, проте іпотека не припинена.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що банк не вправі був самостійно (без розпорядження ОСОБА_5.) здійснити списання всієї суми для дострокового виконання основного зобов'язання, що була внесена іпотекодавцем, оскільки строк виконання зобов'язання у відповідній частині ще не настав, а позичальник ОСОБА_5 не направила кошти на дострокове виконання основного зобов'язання, тому не відбулося належного повного виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Підставами припинення іпотеки (ст. 17 Закону України «Про іпотеку») є, зокрема, припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

На підставі п. 4.2.2 договору іпотеки іпотекодавець має право достроково виконати основне зобов'язання за кредитним договором, якщо це не суперечить змісту зобов'язання, а іпотекодержатель не вправі відмовити в прийнятті такого виконання.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 вказаної статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз'яснено, що при пред'явленні позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов'язаний вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Лише у випадку неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв'язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі зі своєї ініціативи (ст. ст. 32, 33 ЦПК України). Мотиви, з яких суд визнав неможливим розгляд справи без зазначених осіб, повинні бути зазначені в ухвалі, копія якої разом з копією позовної заяви невідкладно надсилається залученим особам.

Зазначені питання відносяться до компетенції суду першої інстанції.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 через свого представника заявив клопотання про залучення до участі у даній справі позичальника за кредитним договором, ОСОБА_5, проте суд, залучивши її в якості третьої особи, розглянув справу без її участі (а. с. 52).

Таким чином, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, у порушення положень ч. 4 ст. 10, ст. ст. 32, 33, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не роз'яснив позивачеві його право на звернення із клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідача, не сприяв йому у здійсненні прав та фактично ухилився від вирішення спору по суті, відмовивши у позові з формальних підстав.

Апеляційний суд на наведені порушення, допущені судом першої інстанції, уваги не звернув, під час розгляду справи в порушення вимог

ст. 301 ЦПК України взагалі не з'ясував питання про склад осіб, які беруть участь у справі, і фактично розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 без участі та повідомлення ОСОБА_5 про розгляд справи.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суди у порушення вимог

ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України доводів позивача по суті позовних вимог не перевірили; фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином не встановили; не визначились, які правовідносини сторін випливають із встановлених у справі обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до таких правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди попередніх інстанцій допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених рішень суду із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від

6 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від

26 листопада 2015 рокускасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про припинення іпотеки передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк

Судді: Ю.Г. Іваненко

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.М. Ситнік