Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/1669/15-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 47 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

з участю секретаря

судового засідання Мишаковської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Житомирської районної державної адміністрації, Свято-Воздвиженської парафії Житомирської єпархії в особі релігійної громади Української православної церкви в с. Бистри Житомирського району, Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, про скасування розпорядження Житомирської районної державної адміністрації та зобов"язання вчинення певних дій,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2016 року,

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом та після його уточнення остаточно просив скасувати розпорядження Житомирської районної державної адміністрації від 05 січня 2012 року №4 про передачу в оренду на 10 років земельної ділянки площею 0,2 га Свято-Воздвиженській парафії Житомирської єпархії в особі релігійної громади Української православної церкви в с. Бистри Житомирського району і зобов'язати громаду церкви відновити умови користування земельною ділянку, що перебуває у приватній власності позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно рішення виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 18 серпня 1994 року йому надана земельна ділянка площею 0,2 га під будівництво індивідуального жилого будинку згідно плану забудови АДРЕСА_1, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1.

10 жовтня 1994 на його замовлення було виготовлено і погоджено у різних інстанціях будівельний паспорт на забудову земельної ділянки.

У 2009 році позивач прибув на свою земельну ділянку для розмітки фундаменту для будівництва житлового будинку і виявив, що порушені межові знаки, які він встановив в чотирьох кутках земельної ділянки у вигляді стовпів з арматури. Крім того, на частині його земельної ділянки складовані будівельні матеріали і виконуються будівельно-монтажні роботи.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області № 4 від 05 січня 2012 року про передачу в оренду Свято-Воздвиженській парафії Житомирської єпархії в особі релігійної громади Української православної церкви в с. Бистри Житомирського району земельної ділянки, площею 0,2000 га, для будівництва церкви на території Станишівської сільської ради, з яких 0,0602 га накладається на його приватну земельну ділянку. В іншій частині судове рішення не оскаржується.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема суд при ухваленні рішення неповно з'ясував обставини справи, не врахував висновок судової земельно-технічної експертизи, якою встановлено факт накладання виділеної громаді церкви земельної ділянки на його земельну ділянку, що є порушенням його прав, як власника.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи рішенням виконавчого комітету Станишівської сільської ради № 75 від 17 листопада 1994 року позивачу передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,20 га на території с. Бистри Станишівської сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку і 11 серпня 1995 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, площею 0, 20 га (а.с. 8).

Згідно опису меж, наявному у державному акті, земельна ділянка ОСОБА_2 межує по лінії від А до Б з вулицею, від Б до В - із землями Житомирської райспоживспілки (магазин), від В до Г - із землями резерву с. Бистри (випас), від Г до А - із землями гр. ОСОБА_3 ( а.с.8) .

10 жовтня 1994 року позивач виготовив план забудови зазначеної земельної ділянки, проте до цього часу будівництво не проведено, земельна ділянка ОСОБА_2 у будь-який спосіб не використовувалась, межова територія, шляхом зведення паркану або в інший спосіб, не зафіксована( а.с. 92).

У той же час, судом встановлено, що законне право володіння земельною ділянкою, яка передана у приватну власність позивачу, ніким не скасоване.

Із матеріалів справи також убачається, що відповідачу - релігійній громаді Української православної Церкви Свято-Воздвиженської парафії Житомирської єпархії рішенням 32-ї сесії ІV скликання Станишівської сільської ради Житомирського району від 8 вересня 2005 року надано згоду на вибір та обстеження земельної ділянки орієнтовною площею 0,2 га для розташування приміщення церкви за межами с. Бистри (бувший господарський двір)(а.с. 57).

24 лютого 2006 року розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації №142 надано дозвіл релігійній громаді Свято-Воздвиженській парафії на вибір земельної ділянки орієнтовною площею 0,20га для будівництва церкви за межами с. Бистри (бувший господарський двір) на території Станишівської сільської ради (а.с. 37).

Рішенням №112 сьомої сесії шостого скликання Житомирської районної ради від 24 травня 2011 року затверджено технічну документацію по визначенню нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,20 га, яка надається в оренду релігійній громаді Свято-Воздвиженській парафії.

Розпорядженням голови Житомирської районної адміністрації № 4 від 05 січня 2012 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою передачі її в оренду релігійній громаді Свято-Воздвиженській парафії, площею 0,2000 га для будівництва церкви за межами с. Бистри Станишівської сільської ради і передано відповідачу в оренду на 10 років земельну ділянку, площею 0,2000 га для будівництва церкви за межами с. Бистри Станишівської сільської ради та встановлено орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі (а.с. 36, 73-75).

19 липня 2012 року Свято-Воздвиженська парафія Житомирської єпархії в особі релігійної громади Української православної церкви в с. Бистри Житомирського району на підставі рішення виконкому Станишівської сільської ради від 17.05.2012 року за №49 отримала свідоцтво про право власності на будівлі, загальною площею 139,80 кв.м. та надвірні споруди, яке зареєстровано в КП Житомирського обласного МБТІ 06 серпня 2012 року.

Як убачається із копії Акта обстеження земельної ділянки № 072/50 від 15 травня 2009 року Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Житомирській області, станом на 15 квітня 2009 року при обстеженні земельної ділянки, площею 0,20 га, розташованої в межах населеного пункту АДРЕСА_1, наданої у приватну власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, з південної сторони суміжний землекористувач самовільно зайняв частину земельної ділянки ОСОБА_2, площею 0,0038 га, на якій складовані будівельні матеріали та будується капітальна споруда (церква) (а.с. 10).

Факт зайняття частини земельної ділянки позивача підтверджується і Висновком № 295/15-16 судової земельно-технічної експертизи від 10 березня 2016 року. Експертом зазначено, що земельна ділянка, площею 0,2 га, передана в оренду Свято-Воздвиженській парафії Житомирської єпархії в особі релігійної громади Української православної церкви в с. Бистрі Житомирського району накладається на земельну ділянку ОСОБА_2, площа накладки становить 0,0602 га (а.с. 88-104).

Згідно положень ст.ст. 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд приймає тільки ті докази, які стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-яких доказів в спростування даних Акта обстеження земельної ділянки ОСОБА_2 від 15 травня 2009 року та висновку експерта від 10 березня 2016 року відповідачами не надано і таких не встановлено судом.

Відповідно до положень п. «а», п. «г» ст. 17 Земельного кодексу України (в редакції станом на 01.01.2012 року) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 ЗК України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ст. 124 ЗК України).

Згідно частини першої статті 186 ЗК України схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць погоджуються територіальним органом центрального органу виконавчої влади,

Статтею 152 цього Кодексу передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Закон гарантує, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ст. 153 ЗК України).

У пункті 1 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (далі Постанови) Пленум Верховного суду України вказує на те, що суду мають захищати права всіх суб'єктів права власності на землю та господарювання на ній при вирішенні земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів.

Розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність (п. 11 Постанови).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині скасування розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 05 січня 2012 року № 4 про передачу в оренду на 10 років земельної ділянки, площею 0,2 га, Свято-Воздвиженській парафії в особі релігійної громади Української православної церкви для будівництва церкви в с. Бистрі Житомирського району Житомирської області, суд першої інстанції не взяв до уваги наявність обставин та доказів, які свідчать про незаконність в даній частині цього розпорядження, оскільки воно винесено з порушенням норм діючого законодавства та грубим порушенням права власності позивача на вказану земельну ділянку. Відтак, в цій частині судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення.

Згідно положень частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.15. постанови Пленуму Верховного суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Як убачається із доводів апеляційної скарги, позивач оскаржує судове рішення в частині позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 05 січня 2012 року № 4 про передачу в оренду на 10 років земельної ділянки, площею 0,2 га, Свято-Воздвиженській парафії в особі релігійної громади Української православної церкви для будівництва церкви в с. Бистри Житомирського району Житомирської області. В іншій частині судове рішення не оскаржується, відтак не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позову, на користь позивача підлягають стягненню із відповідача - Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області понесені ОСОБА_2 судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, на загальну суму 849 грн. 92 коп. (243,60 грн. + 606,32 грн.). Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314-316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про скасування розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації від 05 січня 2012 року № 4 про передачу в оренду на 10 років земельної ділянки, площею 0,2 га, Свято-Воздвиженській парафії в особі релігійної громади Української православної церкви для будівництва церкви в с. Бистри Житомирського району Житомирської області скасувати, ухваливши нове рішення в цій частині.

Визнати незаконним та скасувати п.2 розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області № 4 від 05 січня 2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою передачі її в оренду Свято-Ворздвиженській парафії, площею 0,2000 га, для будівництва церкви за межами с. Бистри Станишівської сільської ради».

Стягнути із Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області (м. Житомир, вул. Лесі Українки, 1) на користь ОСОБА_2 849 грн. 92 коп. понесених судових витрат.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: