АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6896/16 Справа № 175/4062/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: ОСОБА_2

Суддів колегії: ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі Григор'євій В.А

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку в червні 2016 року уточнив та просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 травня 2011 року в розмірі 20228 грн. 53 коп., а також судові витрати по справі у розмірі 1218 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 травня 2011 року ОСОБА_5 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязання за кредитним договором відповідач станом на 31 серпня 2015 року має заборгованість у розмірі 20228 грн. 53 коп. Тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду для стягнення вищевказаної суми заборгованості.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.07.2016 року позовні вимоги задоволені, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТКБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 травня 2011 року у розмірі 20228 грн. 53 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 11771 грн. 93 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6917 грн. 15 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 939 грн. 45 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 звернулась з апеляційною скаргою, де ставить питання про часткове скасування рішення суду, ухвалити нове рішення про стягнення з неї залишок по тілу у розмірі 10144,83 грн, заборгованість по процентам 3701,10 грн, пеню 100 грн. В іншій частині відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині задоволених вимог про стягнення штрафів з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, банку суд першої інстанції виходив з того, що 26 травня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладений договір про надання строкового кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцем терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника (а.с.9) та Умов і правил надання банківських послуг (а.с.12-35).

У відповідності до умов договору б/н від 26 травня 2011 року відповідач зобовязався повернути кредит та плату за його користування не пізніше закінчення строку дії Картки, однак ОСОБА_5 в добровільному порядку кредитні кошти не повернув, чим порушив прийняті на себе договірні зобовязання. Станом на 31 серпня 2015 року розмір заборгованості позичальника по поверненню кредитних коштів за договором про надання кредиту від 26 травня 2011 року становить 20228 грн. 53 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 11771 грн. 93 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6917 грн. 15 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 939 грн. 45 коп. Таким чином необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 20228 грн. 53 коп.

Враховуючи зазначені обставини, суд виходив з того, що позовні вимоги доведені.

З такими висновками суду в повній мірі погодитися не можна з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями учасників процесу.

Враховуючи встановленні обставини, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 526, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобовязання.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі щодо незаконного списання коштів на погашення кредиту з картки на соціальну допомогу, незаконного підвищення процентів за користування кредитом, не можуть бути підставою для скасування рішення суду або його зміни, оскільки відповідно п.п. 1.1.3.2.3., 2.1.1.12.9 Умов та Правил надання банківських послуг, банк має право змінювати тарифи та списувати кошти з любого рахунку держателя відкритого в банку тощо.

Відповідач ознайомлена з Умова, тарифами та Правилами надання банківських послуг, що підтвердила в апеляційному суді /а.с. 9-35/.

Посилання апелянта на те, що вона не підписувала договір, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки в матеріалах справи знаходиться відповідна заява, яка підписана заявником.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте, будь-які належні та допустимі докази, які б спростовували укладення між сторонами договору про отримання відповідачем кредитних коштів, суду не надані.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та непогодженню з висновками суду першої інстанції.

Районний суд розглянув справу в зазначеній частині у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Разом з тим, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-2003цс15.

Враховуючи вищевикладене, вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення з відповідача штрафу, а саме: 500 грн штраф(фіксована частина); 939,45 грн штраф(процентна складова), що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 травня 2011 року у розмірі 18789,08 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 11771,93 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6917,15 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100 грн.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду змінити в частині розміру стягненої заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 травня 2011 року, та ухвалити нове рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2016 року змінити в частині розміру стягненої заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 травня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТКБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 травня 2011 року у розмірі 18789,08 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 11771,93 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6917,15 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: