Справа № 381/1893/15-ц Головуючий у І інстанції Бутенко В. О.
Провадження № 22-ц/780/2327/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 07.04.2016
УХВАЛА

Іменем України

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Білоконь О.В., Гуля В.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду із вказаним позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.04.2007 року Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» правонаступником якого є позивач ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 800000229, відповідно до умов якого позивач надав відповідачам кредит у сумі 38000,00 доларів США. Відповідачі є солідарними боржниками перед кредитором.

Згідно умов договору позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідачі свої зобовязання за кредитним договором не виконали.

У звязку з систематичним порушенням зобовязань за кредитним договором станом на 27.03.2015 року відповідачі мають заборгованість в сумі 832623,22 грн., яка складається з простроченої заборгованості: за кредитом в сумі 33307,57 доларів США, що за курсом НБУ на 27.03.2015 року складає 783161,69 грн.; за відсотками в сумі 1291,63 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 30370,13 грн., розмір неустойки становить 811,95 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 19091,40 грн.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 832623,22 грн., а саме: за кредитом - 783161,69 грн.; за відсотками - 30370,13 грн., пеню - 19091,40 грн. та судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість - 832623,22 грн. та судові витрати по 1827,00 грн. з кожного.

У апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду, посилаються на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд, розглянувши справу у відсутність представника позивача, неповно зясував обставини справи та не прийняв до уваги той факт, що позивач застосував право на повернення кредиту достроково у 2015 році.

Оскаржуване рішення від 28 січня 2016 року жодним чином не відповідає вимогам ст. 213 та п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, хоча суд саме цими статтями і керувався при ухваленні даного рішення, а це свідчить, що воно не мотивовано, судом не встановлені факти, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, не застосовано інших нормативно-правових актів, які дали суду підстави вважати, що позовні вимоги обґрунтовані.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з того, що відповідачі не виконали умов договору і дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому позов про стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 832623,22 грн. підлягає до задоволення у повному обсязі.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 27.04.2007 року Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 800000229, відповідно до умов якого позивач надав відповідачам кредит у сумі 38000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки у розмірі 12,75% річних строком до 27 квітня 2027 року.

Згідно умов договору позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Так, згідно п. 2.8 даного кредитного договору платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно: у разі сплати у валюті кредиту 27 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 438,00 доларів США. У разі сплати у іншій валюті рахунку 26 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначеним цим договором.

Судом встановлено, що у порушення умов кредитного договору відповідачі свої зобовязання належним чином не виконують, в результаті чого станом на 27.03.2015 року мають заборгованість в сумі 832623,22 грн., яка складається з простроченої заборгованості: за кредитом в сумі 33307,57 доларів США, що за курсом НБУ на 27.03.2015 року складає 783161,69 грн.; за відсотками в сумі 1291,63 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 30370,13 грн., розмір неустойки становить 811,95 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 19091,40 грн.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною ч.1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Таким чином, оскільки відповідачі всупереч вимогам ст. ст. 526-527, 530, 1048-1050, 1054 ЦК України та умовам кредитного договору неналежно виконують зобовязання за кредитним договором, прострочили повернення чергової частини позики по кредитному договору, то відповідно до ст. ст. 625, 1050 ЦК України та умов договору вони зобовязані сплатити суму кредиту та встановлений договором розмір процентів, а позивач вправі вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за зазначеним кредитним договором.

З урахуванням наведеного, висновок суду про задоволення позову відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу у відсутність представника позивача, не заслуговують на увагу, оскільки представник позивача подав до суду клопотання розглядати справу у всіх судових засіданням без його присутності. (а. с. 21).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно зясував обставини справи та не прийняв до уваги той факт, що позивач застосував право на повернення кредиту достроково у 2015 році, також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення від 28 січня 2016 року жодним чином не відповідає вимогам ст. 213 та п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, воно не мотивовано, судом не встановлені факти, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, не застосовано інших нормативно-правових актів, які дали суду підстави вважати, що позовні вимоги обґрунтовані, оскільки суд належним чином встановив характер правовідносин сторін, зміст позовних вимог та правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Тому рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки відсутні підстави, передбачені ст. 207 ЦПК України, для залишення заяви без розгляду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, які відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді