АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/2541/16 Головуючий 1-ї інстанції Горчакова О.І.
Справа № 2- 645/7710/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Черкасова В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому за сіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківський плиткових завод» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Харківський плитковий завод» (далі Товариство) про стягнення грошових коштів в сумі 158 788,12 грн. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3

В обґрунтування позову посилалась на те, що у травні 2011 року між Товариством та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір поставки, відповідно до умов якого останній поставляв Товариству білила цинкові сухі марки «А», а Товариство приймало товар та сплачувало за нього встановлену договором суму грошових коштів.

У серпні 2012 року між Товариством та ФОП - ОСОБА_3 було укладено угоду, якою досягнуто згоди про дострокове розірвання договору поставки і встановлено новий строк оплати товару, поставленого в серпні 2012 року до 01 жовтня 2012 року.

В порушення Товариством умов зазначеної угоди станом на 01 жовтня 2012 року виникла прострочена заборгованість в сумі 150 620 грн.

27 грудня 2013 року ОСОБА_3 помер. У померлого залишилось двоє спадкоємців першої черги за законом дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5, які відмовились від спадщини, про що надали відповідні заяви до державної нотаріальної контори.

ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_1 Таким чином, позивачка є рідною онукою померлого і спадкоємницею п'ятої черги за законом, у зв'язку з чим у жовтні 2015 року вона надала уточнену позовну заяву про встановлення юридичного факту щодо складу спадкової маси ОСОБА_3

Представник відповідача ПАТ «Харківський плитковий завод» ОСОБА_6 проти позову заперечувала з посилання на його безпідставність, оскільки позивач не набув у встановленому законом порядку права власності на спадкове майно.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та стягнути з Товариства на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 4 510,98 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення питання по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції звиходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів про те, що спадкоємці першої черги відмовились від прийняття спадщини, а ОСОБА_1, яка є онукою померлого ОСОБА_3, в установленому порядку прийняла спадщину та має право вимагати грошові кошти у відповідача, з яким у померлого ОСОБА_3 існували договірні відносини на поставку продукції.

Однак до такого висновку суд першої інстанції прийшов без врахування дійсних обставин справи і ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2011 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (постачальник) та ПАТ «Харківський плитковий завод» (покупець) було укладено договір поставки № 543, згідно умов якого постачальник зобов'язувався поставляти товар (білила цинкові сухі марки А ГОСТ 202-84) в строки та на умовах, передбачених даним договором, а покупець зобов'язувався в термін та на умовах, передбачених цим договором, приймати такий товар та оплачувати його вартість (а.с.8-9 т.1).

20 серпня 2012 року сторони уклали Угоду про розірвання Договору № 543 від 30.05.2011 року (а.с.10 т.1).

Відповідно п.2 вказаної Угоди сторони визначили, що з моменту підписання цієї Угоди вони не вважають себе повязаними будь-якими правами та зобовязаннями по розірваному Договору.

Проте пунктом 3 Угоди сторони визначили, що зобовязання, виконання яких уже розпочалось, повинні бути виконані в наступному порядку: Покупець здійснює оплату за поставлений раніше Товар в строк до 01.10.2012 року відповідно акту звірки, шляхом перерахування на поточний рахунок «042», указаний в договорі № 543 від 30.05.2011 року.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідно вказаної Угоди відповідач не має будь-якої заборгованості перед ОСОБА_3 не відповідає дійсності.

Факт наявності договірних правовідносин спадкодавця ОСОБА_3 з ПАТ «Харківський плитковий завод» та наявність боргових зобов'язань за поставлений товар і неповний розрахунок з ОСОБА_3 по Договору № 543 визнала в судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Харківський плитковий завод» .

Матеріали справи також свідчать про те, що 10 листопада 2011 року сторони по Договору № 543 ПАТ «Харківський плитковий завод» та ОСОБА_3 підписали акт звірки взаємних розрахунків відповідно якого станом на 01.11.2011 року покупець ПАТ «Харківський плитковий завод» мав заборгованість перед ОСОБА_3 за поставлений товар у сумі 150 420 грн. (а.с.142-145 т.1).

В подальшому ПАТ «Харківський плитковий завод» отримував від поставщика ОСОБА_3 за період з листопада 2011 року по серпень 2012 року товар (білила) та проводив часткову оплату за поставлений товар, що підтверджується копіями видаткових накладних та випискою із особового рахунку ОСОБА_3 про надходження коштів від ПАТ «Харківський плитковий завод» та фактично не заперечується представником ПАТ «Харківський плитковий завод» (а.с.11-17, 146-177, 178-242 т.1).

Як вбачається із розрахунків позивача ОСОБА_1, виконаних на підставі вищезазначених видаткових накладних та виписки із особового рахунку ОСОБА_3 заборгованість ПАТ «Харківський плитковий завод» перед ОСОБА_3 на момент його смерті становила 150 620 грн., а тому вказана сума становить спадкову масу майна померлого ОСОБА_3

Свого розрахунку заборгованості відповідач ПАТ «Харківський плитковий завод» не надав, обґрунтовуючи свою правову позицію щодо позову його безпідставністю зі сторони позивача ОСОБА_1, яка, на думку відповідача, не має права вимоги, оскільки не є спадкоємицею першої черги і не надала свідоцтво про право на спадщину.

27 грудня 2013 року ОСОБА_3 помер у м.Луганську, де проживав за життя (а.с.31 т.1).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5В.Ю, які звернулися до нотаріуса Шостої Луганської державної нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини. Із заявою про прийняття спадщини звернулась онука ОСОБА_3 ОСОБА_1 на підставі заяви якої було заведено спадкову справу № 10 за 2014 рік, що підтверджується листом завідувача Шостої Луганської державної нотаріальної контори № 103,01-16 та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.34-35 т.1).

Вказана обставина також встановлена заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дергачівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 (а.с.93-94 т.2).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Згідно відповіді Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 27.03.2015 року за № 4704/16/5 та постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Державного нотаріуса Другої Сєверодонецької Державної нотаріальної контори від 21.10.2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через початок антитерористичної операції, так як всі незакінчені спадкові справи та архів Шостої Луганської державної нотаріальної контори залишились на непідконтрольній українській владі території (а.с.36-85 т.1).

Тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку прийняла спадщину і має право вимоги на спадкове майно ОСОБА_3 у сумі 150 620 грн.

Разом з тим, вимоги ОСОБА_1 щодо застосування до спадкової суми статті 625 ЦК України є безпідставними, оскільки норми вказаної статті регулюють інші правовідносини і до спадкового майна не застосовуються.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313-316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р іш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити, що до спадкової маси майна, яке належало ОСОБА_3 на момент його смерті увійшла сума 150 620 грн., за Договором поставки № 543 від 30.05.2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Харківський плиткових завод» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківський плиткових завод» на користь ОСОБА_1 спадкові кошти у розмірі 150 620 грн. (сто пятдесят тисяч шістсот двадцять грн.)

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківський плиткових завод» на користь ОСОБА_1 3 959,78 грн. (три тисячі девятсот пятдесят девять грн.) сплаченого судового збору.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді