Справа № 720/2254/15-ц
Провадження № 2/720/128/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Істратій І.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та завданих збитків за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживача та визнання кредитного договору частково недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та завданих збитків за кредитним договором, посилаючись на те, що 17 червня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір споживчого кредиту № 50009387, згідно умов якого відповідачу був наданий споживчий кредит на придбання автомобіля марки «VOLKSWAGEN POLO» в сумі 197061 гривень 20 копійок, що на дату укладення договору становило еквівалент 16792,60 доларів США строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою. Крім того, відповідачу було надано додаткову суму кредиту із цільовим призначенням додаткового кредиту для сплати страхових платежів згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов кредитного договору в сумі еквівалентну 5136,55 доларів США в українських гривнях, що на дату укладання договору становило 41924 гривень 50 копійок. Відповідно до умов договору відповідач мав сплачувати платежі у повернення кредитних коштів відповідно до виставлених позивачем рахунків в гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку зазначеного в договорі ПАТ «Креді ОСОБА_4». В забезпечення вказаного договору 18 червня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу. Протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконував належним чином договірні зобовязання в частині своєчасного погашення кредиту, у звязку з чим 19 лютого 2015 року нотаріусом вчинено виконавчий напис № 260 про звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за вказаним договором. 10 вересня 2015 року ВДВС Деснянського районного управління юстиції м. Київ перерахувало на рахунок позивача суму коштів з вирахуванням обовязкових платежів у сумі 217117 гривень 52 копійки, яка була зарахована позивачем в рахунок погашення заборгованості за договором. Разом з тим, сума кредиту не була повністю погашена і станом 20 жовтня 2015 року вона становить 217396 гривень 60 копійок, що є еквівалентом 10060 доларів США. Крім того, сума процентів за користування кредитними коштами становить 1195 гривень 68 копійок. Оскільки, відповідач в добровільному порядку не повертає кредитну заборгованість просив стягнути з відповідача в примусовому порядку кредитну заборгованість в сумі 218592 гривні 28 копійок, три відсотка річних за порушення грошового зобовязання в сумі 536 гривень 05 копійок, завдані збитки, понесені у звязку із оплатою юридичних послуг представництва інтересів позивача в суді 6000 гривень та судові витрати по справі в сумі 3466 гривень 93 копійок.

Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про захист прав споживача та визнання кредитного договору частково недійсним, посилаючись на те, що умови кредитного договору щодо проведення розрахунку відповідно до графіку розміру платежів у гривнях за еквівалентною сумою до долару США, з урахуванням надання кредиту у національній валюті - гривні, є порушенням його прав як споживача наданих послуг. Просив суд визнати недійсним кредитний договір № 50009387 від 17 червня 2013 року в частині обовязку ОСОБА_3 здійснювати платежі на його виконання у сумі, розрахованій за відповідним обмінним курсом гривні, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США згідно ст. 1.3 загальних умов кредитування, які є додатком до договору; визнати недійсними п.п. 1.3, 1.3.1, 1.3.2 загальних умов кредитування та визнати недійсним п. 2.4 Загальних умов кредитування в частині нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка повернення кредиту.

В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги, зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Представник відповідача первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 червня 2013 року між позивачем ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 50009387, за умовами якого позивач отримав кредит на придбання автомобіля в розмірі 137061 гривень 20 копійок, що еквівалентно 16792,04 доларам США та додатковий кредит у розмірі 41924 гривень 50 копійок, що еквівалентно 5136,75 доларам США, строком на 60 місяців зі сплатою 9,90% річних.

У забезпечення цього договору між сторонами 18 червня 2013 року було укладено договір застави транспортного засобу «VOLKSWAGEN POLO», реєстраційний номер НОМЕР_1.

04 листопада 2014 року позивачем виставлена вимога (повідомлення) відповідачу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до наявного у справі поштового повідомлення отримана відповідачем за адресою вказаному у кредитному договорі 10 листопада 2014 року.

19 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис № 260 про звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог позивача за вказаним кредитним договором.

10 вересня 2015 року ВДВС Деснянського районного управління юстиції м. Київ перерахував позивачу в рахунок погашення кредитної заборгованості кошти від реалізації транспортного засобу «VOLKSWAGEN POLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 з вирахуванням обовязкових платежів в сумі 217117 гривень 52 копійки.

В порушення умов договору, станом на 20 жовтня 2015 року відповідач допустив прострочену заборгованість в сумі 218592 гривні 28 копійок, яке визначено у грошовому еквіваленті в іноземній валюті та складається з заборгованості по кредиту, якій підлягає поверненню в сумі 217396 гривень 60 копійок та процентів за користування кредитними коштами в сумі 1195 гривень 68 копійок, що підтверджується розрахунком позивача, який викладений у позові та зведеною обліковою випискою з рахунку відповідача.

Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування (Додаток до кредитного договору) передбачено, що розмір платежів, які підлягають сплаті Позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених вище особливостей. Позитивне або від'ємне значення різниці яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунку, та обмінного курсу за безготівковими операціями, станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. При цьому сума основної заборгованості за кредитним договором відображається в рахунках, наданих компанією в українських гривнях відповідно до встановленого сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення кредитного договору. Сторони погоджуються, що розрахункова сума процентів за відповідний період, після врахування позитивного або від'ємного значення курсової різниці як зазначено вище, а також сума процентів, що підлягає сплаті за такий період, не можуть мати від'ємне значення. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.5. Загальних умов кредитування, термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Виходячи з наведених розрахунків, які зазначені у Графіку погашення кредиту, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування, із зазначенням у графіку еквіваленту щомісячного платежу в доларах США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч. 1, 3 ст. 533 ЦК України)

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до правової позиці викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі № 6- 79цс14 від 2 липня 2014 року, згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Отже визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. При цьому сплата за таким зобов'язанням має здійснюватися в гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату оплати.

При цьому, виходячи із загальних умов укладеного між сторонами спору кредитного договору № 50009387 від 17 червня 2013 року, сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту.

Крім того, відповідно до п. 9.5 Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною Кредитного договору, відповідач своїм підписом підтвердив, що позивач належним чином ознайомив його, зокрема, з інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно з п. 9.6 цих умов, позивач підтвердив, що йому надано вичерпну інформації про умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача кредитної заборгованості та відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору, у звязку із чим у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю.

Посилання представника відповідача на правові позиції Верховного суду України, які викладені у Постановах від 12 вересня 2012 року справа № 6-80цс12 та від 25 вересня 2013 року справа № 6-80цс13, як на підставу для відмови у первісному позові суд вважає безпідставним, оскільки вказані правові позиції регулюють інші за своїм змістом цивільні-правові відносини.

Так, при прийнятті вказаних Постанов Верховний суд дійшов висновку, що оскільки в спірному договорі оплата за обслуговування кредиту та за його дострокове погашення визначена за формулою зі змінами величинами, то такі умови суперечить як положенням частини пятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму, де розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту на весь період дії договору дорівнює нулю.

Проте, матеріалами справи встановлено, що сторони визначили в грошовому зобов'язанні за договором грошовий еквівалент в іноземній валюті, що не суперечить чинному законодавству. Крім цього, розмір щомісячної плати за обслуговування кредиту за договором не дорівнює нулю, оскільки договором передбачені проценти за користування кредитом, що підтверджується графіком погашення кредиту.

Слід відмітити, що положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Також, із урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений кредитним договором, яка за розрахунком позивача за весь прострочений період станом на 20 жовтня 2015 року становить 536 гривень 05 копійок.

При цьому, судом враховується, що три проценти річних відповідно до ст. 625 ЦК України за своєю правовою природою є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобовязань та може стягуватися поряд із пенею.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїх Постановах від 06 червня 2012 року за № 6-49цс12, від 30 жовтня 2013 року за № 6-59цс13, від 01 жовтня 2014 року за № 6-113цс14. Зазначені Постанови прийняті з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, а тому висновки викладені в них є обов'язковими для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст.360-7 ЦПК України).

Позовна вимога щодо стягнення з відповідача збитків у вигляді витрат на оплату юридичних послуг в сумі 6000 гривень, не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи свою вимогу про стягнення з відповідача вказаних збитків, позивач посилається на ст. 22 ЦК України, зазначаючи в позові, що вказані витрати були проведені ним у результаті порушення його цивільного права.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Однак, відповідно до частини другої вказаної статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно п. 4 ч. 1ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною першою статті 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Таким чином, зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільної відповідальності: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Разом з тим, заявлена до стягнення сума витрат на оплату юридичних послуг не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, а тому зазначені доводи в позовні заяві є безпідставними, у звязку із чим позов в даній частині не підлягає задоволенню.

Крім цього, статтею 79 ЦПК України витрати на правову допомогу віднесені до судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами в порядку ст.ст. 84, 88 ЦПК України.

Проте, позивачем така вимога до суду не заявлена та відповідних доказів щодо таких витрат суду не надано.

Виходячи з змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути в з відповідача на користь позивача, понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог, що складає 3286 гривень 92 копійки.

На підставі ст.ст. 3, 11, 15, 22, 60, 192, 526, 533, 599, 611, 614, 623, 625, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, суд керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 208-218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та завданих збитків за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» суму заборгованості станом на 20 жовтня 2015 року відповідно до кредитного договору № 50009387 від 17 червня 2013 року в сумі 218592 гривні 28 копійок та три відсотка річних за порушення грошового зобовязання в сумі 536 гривень 05 копійок.

В решті заявлених позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживача та визнання кредитного договору частково недійсним, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» сплачений останнім судовий збір пропорційно до задоволеної суми в розмірі 3286 гривень 92 копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: