У Х В А Л А

23 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 3 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (далі - ПАТ «Діамантбанк») на користь ОСОБА_4 5 764 183 грн 34 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позову про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 2 021 808 грн 29 коп. скасовано та відмовлено в задоволенні позову в цій частині.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позову про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року та залишення в силі судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та частини четвертої статті 235 КЗпП України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня та 18 листопада 2015 року, 3 лютого 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позову про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, що суди першої та апеляційної інстанцій взагалі не встановили та у своїх судових рішеннях не зазначили, коли була отримана трудова книжка заявником та чи мав місце вимушений прогул саме внаслідок невидачі трудової книжки. Як наслідок у силу статті 338 ЦПК України зазначене вище було підставою для скасування рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 3 липня 2015 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, а тому рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року у вказаній вище частині не може бути предметом перегляду з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах у зв'язку з відсутністю правового висновку щодо застосування норм матеріального права в рішенні суду касаційної інстанції від 3 лютого 2016 року в цій частині.

Скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позову про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 2 021 808 грн 29 коп. та відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд касаційної інстанції виходив з того, що винагорода за виконання заявником обов'язків голови правління банку була нарахована лише один раз при звільненні на підставі рішення спостережної ради ПАТ «Діамантбанк», яке оформлено протоколом засідання від 12 липня 2013 року № 165.

Ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року та 3 лютого 2016 року, що надані заявником як приклади, якими судові рішення судів попередніх інстанцій скасовані, а справи передані на новий розгляд, не містять правової позиції щодо спірних правовідносин та застосування норм матеріального права, а вказують на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року, що надана заявником для порівняння, зазначено, що згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» компенсація за роботу у неробочі дні є додатковою заробітною платою як робота понад установлені норми. Компенсація за роботу у неробочі дні віднесено до фонду додаткової оплати праці.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про стягення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук