Справа № 214/5045/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 жовтня 2016 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

при секретарі Ізак О.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Виконкому Саксаганської районної у місті ОСОБА_4 ради,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з названим позовом, у якому просить визнати за його особою, право на користування житловою площею квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги вмотивував тим, що в квартирі АДРЕСА_2 розі ОСОБА_5 з 1980 року проживав разом з батьками ( які померли). З 2000 року позивач проживав в даній квартирі з батьком. Квартира має статус комунального житла. Позивач з березня 2000 року вселився за проханням батька та на даний час проживає у квартирі, здійснював догляд за батьком до самої його смерті 25.06.2016 року. Батько був інвалідом другої групи. Проживаючи разом з батьком позивач допомагав йому виконувати хатню роботу, купував продукти, ліки, сплачував комунальні послуги. Батько часто хворів важко пересувався, а тому не мав змоги прийти ні на той час до ЖЕО, ні до Державної міграційної служби, ні до Виконкому Саксаганської районної у місті ради, для вирішення питання реєстрації позивача. Батько позивача неодноразово висловлював згоду при сусідах на проживання позивача у квартирі, та збирався його зареєструвати. Разом зі своєю матірю організували похорони. Після похорон та на теперішній час позивач продовжує мешкати в квартирі, сплачує комунальні послуги, та робить там ремонт.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є матірю позивача. Вона мешкає за адресою вул.. Мануйлова, 6/10.В 1987 році її колишній чоловік ОСОБА_5 втратив ногу та йому була встановлена 2-га група інвалідності. З 2000 року син, тобто ОСОБА_3 проживав з батьком, ходив за покупками, робив ремонт, сплачував комунальні послуги, вів з батьком спільне господарство. За життя батько висловлював бажання приписати дитину до квартири в якій вони проживали. Ніхто не очікував, що ОСОБА_5 так рано помре. Ордер на квартиру був виписаний на ОСОБА_5. В квартирі були особисті речі сина. Витрати на поховання ОСОБА_5 несли вона та її син разом.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що вона з ОСОБА_3 є сусідами на в проти. Вони спілкувалися. ОСОБА_8 часто був у батька, а після смерті бабусі, коли померлий ОСОБА_5 став інвалідом взагалі став проживати разом з ним. ОСОБА_5 пересувався за допомогою милиць, коли міг виходив на вулицю лише до лавочки, особисто їй казав, що хотів прописати сина ОСОБА_8 до квартира, але вважав що для цього є багато часу. ОСОБА_8 та батько жили разом в квартирі, вели спільне господарство. ОСОБА_5 помер не очікувано. Вона особисто бачила, як ОСОБА_3 купував батькові ліки та продукти. З 2000 року вони проживали разом. За життя ОСОБА_5 розпочали ремонт в квартирі, який фактично робив позивач ОСОБА_3. Сам би ОСОБА_5 без допомоги ОСОБА_3 жити б не зміг.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 та був сусідом ОСОБА_5. Син ОСОБА_8 проживав з дитинства з батьком. З кінця 80-х ОСОБА_5 став інвалідом 2-ї групи. ОСОБА_8 постійно допомагав батькові у господарстві, турбувався за ним, оскільки ОСОБА_5 самому було важко пересуватися по квартирі. ОСОБА_8 за життя батька розпочав в квартирі ремонт. Він навіть допомагав виносити будівельне сміття. ОСОБА_8 проживав з батьком з березня 2000 року. Він бачив особисті речі ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_5, там навіть був його компютер.

Заслухавши зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

На підставі пояснень сторін та свідків, відповідних виписок, свідоцтв про смерть, про про народження установлено, що позивач з березня 2000 року вселився до будинку №10 квартири 48 по вул. Мануйлова м. Кривому Розі зі згоди наймача ОСОБА_5, померлого 25.06.2016 року, а після смерті наймача продовжує проживати в даній квартирі (а.с.5-19).

Щодо вимог про визнання за позивачем права користування квартирою, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 817 ЦК України наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, мають право за їхньою взаємною згодою та за згодою наймодавця вселити у житло інших осіб для постійного проживання у ньому.

Особи, які вселилися у житло відповідно до ч. 1 цієї статті, набувають рівних з іншими особами прав користування житлом, якщо інше не було передбачено при їх вселенні.

Таке ж саме зазначено і в ч. 1 ст. 64 ЖК України, в ч. 2 цієї статті указано, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство, а якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Позаяк в судовому засіданні встановлено, що позивач вселився до спірної квартири зі згоди наймача ОСОБА_5, до моменту смерті наймача ОСОБА_5, проживали разом з ними та вели з ними спільне господарство, що є підставою вважати позивача членом його сім'ї, після смерті наймача продовжує проживати в квартирі, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Отже, за вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. 817 ЦК України, ст. ст. 64, 65 ЖК України, ст.ст. 5, 6, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право користування житловою площею квартири АДРЕСА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В.Чернова