АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2021/16 Головуючий 1 інстанції
Категорія : договірні Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА :

27 серпня 2015 року позивач звернувсь до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 434 340,00 грн. боргу за договором позики та судові витрати у справі ( а.с.3-4).

27 серпня позивач звернувсь з клопотанням про забезпечення його позову,шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача в межах заявлених ним вимог, посилаючись на те,що відповідач ухиляється від сплати боргу,що в подальшому може привести до порушення його майнових прав та утруднення виконання рішення суду ( а.с.13-14).

Ухвалою судді від 10 вересня 2015 року було відкрито провадження у вказаній справі ( а.с 9).

Ухвалою суду від 05 жовтня 2015 року вказана заява позивача була задоволена частково. Суд забезпечив вказані позовні вимоги шляхом накладення арешту на квартиру № 114, розташовану за адресою : м .Харків, вул. Героїв Праці 20/321, що належить ОСОБА_3 ( а.с.36).

17 грудня 2015 року позивач уточнив вказані позовні вимоги та, з урахуванням повернутих відповідачем за вказаним договором позики 3000,00 доларів США, просив стягнути з відповідача на його користь 399840,00 грн. та судові витрати у справі ( а.с.59).

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 14 січня 2016 року вказані позовні вимоги позивача задоволені. Суд стягнув з відповідача на користь позивача 399840,00 грн. боргу за договором позики та 3654,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду від 05 жовтня 2015 року представник відповідача просить її скасувати як незаконну та постановити нову ухвалу, якою відмовити позивачу в задоволенні вказаної заяви. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вказана ухвала постановлена з порушенням норм ст..ст.151, 152 ЦПК України та при її постановленні суд не врахував,що вартість зазначеної квартири значно перевищує ціну позову та її вартість на теперішній час складає 1096000,00 грн., а також зазначає,що заява позивача не містить доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим рішення суду, а сам факт подачі позовної заяви не є підставою для забезпечення позову . Представник відповідача також зазначає, що суд першої інстанції , при постановленні ухвали не пересвідчився в наявності реальної загрози відчуження відповідачем зазначеної квартири.

Представником відповідача в апеляційному порядку також оскаржено зазначене рішення суду першої інстанції та ухвалою судді від 18 лютого 2016 року , апеляційна скарга представника відповідача залишена без руху як така ,що не сплачена судовим збором.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи вказану заяву позивача та забезпечуючи його позов шляхом накладення арешту на вказану квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь боргу за договором позики в сумі 434340,00 грн. та витрат по сплаті ним судового збору, відповідач є власником зазначеного нерухомого майна та невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Як свідчить позовна заява позивача , на час звернення його до суду з зазначеним позовом та на час постановлення судом оскаржуваної ухвали, вимоги позивача стосуються стягнення з відповідача на його користь зазначеної заборгованості за договором позики та витрат по сплаті судового збору, тобто заявлено майновий позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені цим Кодексом.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання прийнятого рішення.

В ч. 3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В розясненнях, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

З огляду на наведене суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку,що невжиття зазначених вище заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі вказаних висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни зазначеної ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення ухвали суду першої інстанції від 05 жовтня 2015 року без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 315, 317, 319, 218 , 324 ЦПК України, судова

колегія ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає у відповідності до ст. 324 ЦПК України.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

ОСОБА_2