Провадження №22-ц/784/1245/16
Головуючий суду першої інстанції - Кокорєв В.В.
Категорія - 27 Суддя-доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Гордійчук С.С.,

без участі сторін, належно повідомлених про час і місце слухання справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва

від 14 січня 2016 року,

ухвалене за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі - Банк або ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

01 липня 2015 року Банк пред'явив до суду зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

18 серпня 2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №500956754, відповідно до якого відповідач отримав строком до 19 серпня 2019 року кредит в сумі 27 665 грн.31 коп. зі сплатою 15,99% річних.

Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, Банк просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором станом на 05 червня 2015 року в сумі 37 737 грн.06 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 27 361 грн.33 коп., заборгованості за відсотками в сумі 2 906 грн.01 коп., заборгованості по сплаті комісії в сумі 5 869 грн.72 коп. та штрафу в сумі 1 600 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14 січня 2016 року позов Банку задоволено. З ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто вищевказану заборгованість, а також судовий збір в сумі 377 грн. 37 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими та доведеними належними доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та таке встановлено судом, 18 серпня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №500956754, який складався з двох розділів: Розділ №1 «Базові умови кредитування» та Розділ №2 «Загальні умови кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до його умов з метою погашення заборгованості за кредитним договором №500476626 від 14 квітня 2014 року відповідач отримав строком до 19 серпня 2019 року кредит в сумі 27 665 грн.31 коп. зі сплатою 15,99% річних (а.с.5-6, 55б).

У пунктах 15 та 24 даного договору сторони визначили, що Банк має право в будь-якому разі вимагати, в тому числі і в судовому порядку, дострокового виконання всіх зобов'язань позичальником за договором, зокрема у випадку прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обов'язкового платежу за кредитом. Позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойки, становить 50 років.

Згідно з графіком платежів позичальник повинен був вносити щомісячно до 19 числа платіж у сумі 1369 грн.79 коп. (а.с.56).

Того ж дня між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до вищезазначеного кредитного договору, згідно з яким сторонами було визначено, що повернення кредиту позичальником здійснюється з 19 березня 2015 року, згідно з графіком платежів, визначеним у додатку №1 (а.с.57).

В анкеті-заяві на отримання кредиту ОСОБА_3 зазначив, що ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, про всі його переваги та недоліки (а.с.8).

Розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 05 червня 2015 року свідчить, що позичальник з 19 березня 2015 року по вказану дату не здійснив жодного платежу.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору в нього утворилась заборгованість в сумі 37 737 грн.06 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 27 361 грн.33 коп., заборгованості за відсотками в сумі 2 906 грн.01 коп., заборгованості по сплаті комісії в сумі 5 869 грн.72 коп. та штрафу в сумі 1 600 грн. (а.с.11).

16 травня 2015 року на адресу ОСОБА_3 було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту (а.с.13-14).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову Банку є правильним, оскільки у судовому засіданні було встановлено факт надання відповідачу кредиту у вказаній Банком сумі, ознайомлення відповідача з усіма умовами кредитного договору, порушення ним строків його погашення та право Банку достроково його стягнути.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень і дав належну оцінку доказам.

Його висновок відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Доводи ОСОБА_3 щодо порушення Банком його прав споживача та строків позовної давності свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли.

Що ж стосується посилань відповідача на порушення судом норм процесуального права, а саме розгляд справи за його відсутності, то вони є необґрунтованими. Суд належним чином повідомляв ОСОБА_3 про судові засідання. Жодного доказу про поважність причин не з'явлення його до суду відповідач не представив ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

А отже, суд першої інстанції правомірно розглянув справу за його відсутності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: