АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1381/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівБабенка В. М., Карпенко О. В.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні квартирою ,-

в с т а н о в и л а :

03 лютого 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою, посилаючись на те, що вона із колишнім чоловіком ОСОБА_6, в період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 15 листопада 2002 року, придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_7 вказує у позові, що фактично переважну суму коштів за квартиру внесла вона, так як у квітні 2002 року продала будинок у смт. Стеблеві Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, який дістався їй у спадок, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 квітня 2002 року.

09 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського МУЮ шлюб між ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_6 розірвано.

Позивач ОСОБА_7 вказує, що після розірвання шлюбу вона із ОСОБА_6 погодила умови користування квартирою та близько року проживала у квартирі. Проте, через постійні конфліктні ситуації та сварки із відповідачем ОСОБА_6 позивач змушена була разом із дочкою ОСОБА_10 виїхати з даної квартири та приблизно з вересня - жовтня 2013 року і по даний час у квартирі не проживає. Однак, у вказану квартиру, яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, в період її відсутності, відповідач ОСОБА_6 без її згоди вселив свою матір ОСОБА_8 та співмешканку ОСОБА_9, чим порушив її права та інтереси щодо користування належним їй майном. Тому ОСОБА_7 звернулася до суду із даним позовом та просила зобов'язати відповідача ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом висилення із неї ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2016 року залучено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до участі у справі в якості співвідповідачів.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_7 в користуванні належним на праві спільної власності майном шляхом виселення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_3.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи; рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2016 року скасувати і постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення у даній справі про задоволення позовних вимог та зобов'язання відповідача усунути перешкоди позивачу в користуванні належним на праві спільної власності майном шляхом виселення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_4, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, вважаючи, що зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач згоди на проживання відповідачів не давала, і її права як співвласника квартири порушено, тому підлягають захисту в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_6 перебували з 29 червня 1991 року у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09 жовтня 2012 року Відділом ДРАЦС по Соснівському району міста Черкаси Черкаського МУЮ, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 164 від 09 жовтня 2012 року. В шлюбі мають дочку.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 15 листопада 2002 року відповідач ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1

Згідно даних довідки КП «Соснівська СУБ» Черкаської міської ради від 22 грудня 2015 року № 3309 у вказаній квартирі зареєстровано 3 особи, а саме: ОСОБА_6 - власник, ОСОБА_7 - дружина та ОСОБА_10 - донька.

Позивач ОСОБА_7, звертаючись до суду з даним позовом, посилалася на те, що відповідач ОСОБА_6, без її згоди, вселив у належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру свою матір ОСОБА_8 та співмешканку ОСОБА_9, яких вона і просить виселити із спірної квартири, вважаючи, що їх вселення порушує її права.

Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК).

Частиною 1 статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (ст.68 СК України).

Зазначені норми Сімейного кодексу України, що поширюють правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 ЦК, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 та 2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Правила користування жилими приміщеннями у будинках (квартирах) приватного житлового фонду визначаються главою 6 ЖК, статтею 156 якого передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

З огляду на вищевказані норми закону, надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, задовольнивши вимоги позивача ОСОБА_7, та зобов'язавши ОСОБА_6 усунути їй перешкоди в користуванні належним на праві спільної власності майном шляхом виселення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1, оскільки відповідач ОСОБА_6 вселив у спірну квартиру інших відповідачів без згоди на те співвласника квартири, а саме колишньої дружини ОСОБА_7

Слід зазначити, що підставою для звернення до суду із позовом відповідно до вимог даної норми закону слугують посилання позивача ОСОБА_7 на належне їй право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих прав. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх прав.

Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення, наприклад, у даному позові можуть бути закладені вимоги, зокрема про виселення з безпідставно займаного приміщення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі підтвердили факт їхнього проживання у АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.156 ЖК України, згідно якої, співвласник жилого будинку (квартири) вправі вселити в належне йому жиле приміщення членів своєї сім'ї за згодою всіх інших співвласників. Будучи вселеними в порушення ст.156 ЖК, ст.369 ЦК без згоди співвласника члени сім'ї відповідача в установленому законом порядку не набули самостійного права на користування спірною квартирою.

В апеляційній інстанції доводи ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження, а тому до задоволення не підлягають. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, яким дана належна оцінка, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод в користуванні квартирою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :