АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/1061/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22-ц/789/878/16 Доповідач - Дикун С.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних нарахувань,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 953 736,81 грн. за період з 01.01.2012 року по 01.01.2016 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 червня 2011 року між сторонами у справі було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 1200000 грн. за проведення процедури зміни цільового призначення земельних ділянок, які знаходяться на території Шляхтинської сільської ради та передачі у власність ОСОБА_1 у строк до 31 грудня 2011 року, однак своїх зобов'язань не виконав, а також грошей не повернув.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних нарахувань у розмірі 16 544 грн 62 коп., а також 551 грн 20 коп. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог позивача.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його необгрунтованість, неповноту з'ясуванням судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами позики та невірно зменшив суму інфляційних нарахувань.

В апеляційному суді позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача вважає апеляційну скаргу безпідставною.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини позики, а тому суму інфляційних нарахувань слід стягувати за період з 16.09.2015 року по 01.01.2016 року - з моменту набрання законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року.

Погодитись із наведеним висновком суду колегія суддів не може, оскільки він суперечить вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до розписки від 23 листопада 2011 року, яку відповідач склав та підписав в підтвердження свого зобов'язання, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1200000 гривень, що еквівалентно 150000 доларів США, за відведення землі двох паїв загальною площею 6,74 га, яка знаходиться на території Шляхтинецької сільської ради, що належить йому на підставі державних актів на землю з орної землі сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. В рахунок отриманих грошей, він зобов'язувався у строк до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність ОСОБА_1 20 % належної відповідачу землі загальною площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради. В подальшому, після кінцевих підрахунків витрат, які будуть понесені відповідачем при переоформленні землі у приватну власність, він вправі залишити за собою частину землі. Із решту земель, що залишиться після відокремлення 20 % частин ОСОБА_5 і його частини землі в рахунок потрачених ним коштів, зобов'язується безоплатно передати у приватну власність ОСОБА_5 40 % землі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 1 200 000 гривень, 114 114 ,91 грн.- три проценти річних від простроченої суми за період з 01.01.2012 року по 03.03.2015 року. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним залишено без задоволення. Судом встановлено, що 23 червня 2011 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1200000 гривень в рахунок проведення ОСОБА_3 процедури зміни цільового призначення належних відповідачу земельних ділянок (паїв) загальною площею 6,74 га, які знаходяться на території Шляхтинецької сільської ради, із земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. В рахунок отриманих коштів ОСОБА_3 зобов'язався в строк до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність ОСОБА_1 20 % належної відповідачу землі загальною площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради. В подальшому після кінцевих підрахунків витрат, які будуть понесені відповідачем, додатково передати у власність позивача 40% від належної відповідачу землі площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради, за виключенням земельної ділянки площею, яка буде співмірною понесеним відповідачем витратам на переоформлення вказаної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення у землі житлової та громадської забудови та земельної ділянки площею 20 % належної ОСОБА_3, про що відповідач власноручно написав розписку від 23.11.2011 року.

Оригінал розписки від 23.06.2011 року міститься в матеріалах справи за №607/710/15ц.

ОСОБА_1 свої зобов'язання стосовно передачі ОСОБА_3 коштів у розмірі 1 200 000 грн. виконав, що підтверджується оригіналом розписки наданої позивачем.

Відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання згідно розписки від 23.06.2011 року не виконав, що визнається сторонами спору та підтверджується обґрунтуванням зустрічного позову.

Вказаний факт також підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 липня 2014 року, що набрало законної сили, яким встановлено, що відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача кошти в сумі 1 200 000 грн., за що він зобов'язався вчинити певні дії у строк до 31.12.2011 року. У встановлений строк зобов'язання згідно розписки від 23.06.2011 року ОСОБА_3 не виконав.

Крім того, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 липня 2014 року встановлено, що між сторонами спору виникли зобов'язальні правовідносини за розпискою від 23.06.2011 року, що виконані зі сторони позивача в частині оплати та не виконані відповідачем в частині вчинення дій у погоджений сторонами строк.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року дане судове рішення залишено без змін. В ухвалі зазначено, що твердження апелянта про те, що предметом розгляду цієї справи мало бути застосування ст.ст. 1046, 1047, 1048 ЦК України щодо позики є помилковим, оскільки між сторонами виникли договірні зобов'язання, однак не правовідносини, що виникають з позики, а тому з мотивувальної частини рішення слід виключити посилання на ст.ст. 1046, 1049 ЦК України як зайві.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ ухвалою від 02 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилила; рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року залишила без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 квітня 2016 року у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним за заявою ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року, ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 16 вересня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 2 грудня 2015 року відмовлено.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню обставини, які були встановлені зазначеним судовим рішенням, а саме: факт отримання грошових коштів ОСОБА_3 у розмірі 1200000 гривень та невиконання останнім своїх зобов'язань з 01.01.2012 року.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується факт, що жодних стягнень за рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 липня 2014 року зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 не проводилось. Таким чином, на січень 2016 року існувало прострочення виконання грошового зобовязання зі сторони боржника відповідача по справі.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Висновок суду, що між сторонами виникли правовідносини позики, а тому суму інфляційних нарахувань слід стягувати за період з 16.09.2015 року по 01.01.2016 року - з моменту набрання законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року, не відповідає обставинам справи та вимогам закону у звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

За таких обставин, із відповідача на користь позивача слід стягнути суму інфляційних втрат, котра розраховується шляхом перемноження індексу інфляції за період прострочення (01.01.2012 року - 31.12.2015 року) на суму боргу. Для визначення індексу інфляції за вказаний період необхідно помісячні індекси інфляції перемножити між собою (відповідно до Листа Верховного Суду України №62-97 від 03.04.1997 року), а саме: 100,20% * 100,20% * 100,30% * 100,00% * 99,70% * 99,70% * 99,80% * 99,70% * 100,10% * 100,00% * 99,90% * 100,20% * 100,20% * 99,90% * 100,00% * 100,00% * 100,10% * 100,00% * 99,90% * 99,30% * 100,00% * 100,40% * 100,20% * 100,50% * 100,20% * 100,60% * 102,20% * 103,30% * 103,80% * 101,00% * 100,40% * 100,80% * 102,90% * 102,40% * 101,90% * 103,00% * 103,10% * 105,30% * 110,80% * 114,00% * 102,20% * 100,40% * 99,00% * 99,20% * 102,30% * 98,70% * 102,00% * 100,70% = 179,478%

Отже, сума збитку від інфляції становить: 179,478% * 1200000 грн = 2153736,81 грн - 1200000 грн = 953736,81 грн інфляційних втрат внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх грошових зобовязань.

В силу вимог ч.1,5 ст.81 ЦПК України, слід змінити розподіл судових витрат та стягнути із відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст.304,307,309,316,317,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: м.Тернопіль, вул. Галицька, 35/104, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса: м.Тернопіль, вул.К.Савури,8/72, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 953736,81 грн інфляційних втрат та 13589 грн сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6