Справа № 645/6369/14-ц
Провадження № 2/645/30/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Шевченко Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Дикань Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розподіл домоволодіння в натурі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом, який у подальшому уточнили та просили суд: 1. Виключити з числа господарських споруд, що підлягають розділу гараж літ. М.

2. Розділити в натурі в окрему інвентарну одиницю належнеПрофатиловій О.А. нерухоме майно 21/48 частини домоволодіння площею 51,01 кв.м, яка складається з приміщень квартири А-1.2 приміщення 2-1-2.9кв.м, 2-2-8.2 кв.м, 2-3-14.3 кв.м, 2-4-15.4 кв.м, квартири А-1.1 частину приміщення 1-7 площею 10.21 кв.м, що в сумі складає 51.01 кв.м. Господарські споруди літня кухня Б (тамбур б 1).

Встановити порядок користування земельною ділянкою - садом-городом загальною площею 490 кв.м. ОСОБА_1А згідно 21/48 долі в домоволодінні, а саме - 490 кв.м: 48*21=61,2 кв.м,площа двору 109 кв.м. :48*21=47,6 кв.м.

3. Розділити домоволодіння, виділивши ОСОБА_2 нерухоме майно 6/48 частини домоволодіння площею 14.57 кв.м, у жилому приміщенні 1-7 квартири А 1.1. Господарські споруди - сарай літ. Л та льох літ. О.

Встановити порядок користування земельною ділянкою- садом-городом загальною площею 490 кв.м. ОСОБА_2 згідно 6/48 долі в домоволодінні, а саме - 490 кв.м: 48*61=61.2 кв.м, площа двору 109 кв.м:48*6=13.6 кв.м.

4. Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами.

5. Визнати право приватної власності на виділену частину житлового будинку № 33 по вул. Боротьби у м. Харкові за ОСОБА_1, яка складається з приміщень кв. А 1.2 приміщення ат:2-1-2.9кв.м, 2-2-8.2 кв.м, 2-3-14.3 кв.м, 2-4-15.4 кв.м, А-1.1 частину приміщення 1-7 площею 10.21 кв.м., що в сумі складає 51.01 кв.м, господарські споруди - літня кухня Б (тамбур б 1).

6. Визнати право приватної власності на 6/48 частин житлового будинку № 33 по вул. Боротьби у м. Харкові за ОСОБА_2, виділив частину житлового приміщення квартири А 1.1 у жилій кімнаті 1-7площею 14.57 кв.м. Господарські споруди - сарай літ.Л, льох літ. О.

7. Стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів суму 3000 грн. за користування чужою частиною нерухомого майна житловою кімнатою 1-7 площею 26,4 кв.м на протязі 3 років.

8. Стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів суму судового збору у розмірі 1718,00грн., 430 грн. 50 коп. За оплату експертизи, 04 грн. 50 коп. банківські послуги.

В обґрунтування своїх вимог зазначили, що на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.06.2013 року ОСОБА_1 належить 21/48 частини, ОСОБА_2 - 6/48 частини, ОСОБА_6- 7/48 частини, ОСОБА_7 7/48 частин, ОСОБА_7 - 7/48 частин домоволодіння №33 по вул. Боротьби у м. Харкові.

Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 829 кв.м, з неї площа двору - 109 кв.м, під господарськими спорудами - 90 кв.м, садом-городом - 490 кв.м.

Загальна площа домоволодіння 116,6 кв.м, житлова 75,9 кв.м, допоміжна 37,8 кв.м, літніх приміщень 2,9 кв.м. Домоволодіння складається з двох квартир А-1.1, А-1.2, які мають житлові та підсобні приміщення, два окремі входи і глуху перегородку між обома частинами будинку, тобто можуть функціонувати незалежно-автономно один від одного.

На день звернення з позовом до суду склався наступний порядок користування домоволодінням: квартиру А-1.2, площею 40.8 кв.м, займає ОСОБА_1, згідно технічним документам вона складається з кімнат: 2-1-2.9 кв.м, 2-2-8.2 кв.м, 2-3-14.3 кв.м, 2-4-15.4 кв.м. Доля спадкової частини ОСОБА_1 складає 21/48=51.01 кв.м. (116.6:100*21=51.01 кв.м) (51.01кв.м-40.8 кв.м.=10.21 кв.м) 10.21 кв.м площа, якої не вистачає власнику ОСОБА_1

ОСОБА_2 не проживає у домоволодінні № 33 по вул. Боротьби в м. Харкові Доля його спадкової частини в домоволодінні складає 6/48=14.57 кв.м (116.6:100*6=14.57 кв.м).

Квартиру А-1.1, рівну 75,9 кв.м домоволодіння, займають відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7 Їх доля спадкової часничини складає для кожного по 7/48. Згідно технічної документації квартира складається з кімнат: 1-1-4.9 кв. м, 1-2-7.7 кв.м, 1-3-7-7 кв.м, 1-4-12.2 кв.м, 1-5-9.3 кв.м, 1-6-7.6 кв.м, 1-7-26.4 кв.м,загальною площею 75.8 кв.м. Доля спадкової власності солідарно складає 21/48 частини =51.01 кв.м. (116.6:100*21=51.01 кв.м). Фактично відповідачі користуються частиною домоволодіння значно більшою, ніж їх доля в домоволодінні.

Земельна ділянка не приватизована, розміром 829 кв.м, двір знаходиться в користуванні ОСОБА_1 та відповідачів, розділений огорожею довільно між сторонами з врахуванням інтересів відповідачів, має два окремих входи. На земельній ділянці знаходяться господарські споруди: літня кухня Б (тамбур б 1), В, Л, К сараї, О - льох, М - гараж, Г, Н вбиральні. У користуванні позивача ОСОБА_1: літня кухня Б (тамбур б 1), гараж М, вбиральняН. Позивач ОСОБА_2 господарськими спорудами не користується. У користуванні відповідачів: сараї В, Л, К, льох О, вбиральня - Г.

Господарська споруда М-гараж, згідно технічної документації складає 12 961 грн.00 коп. збудована позивачем ОСОБА_1 після смерті спадкодавця, до спадкової маси не входить і не підлягає розділу.

На протязі 20 років відповідачі обманним шляхом користувалися долями позивачів, земельною ділянкою у спадковому домоволодінні, у звязку із чим позивачі вважають, що за потрібне стягнути з відповідачів компенсацію за користування в розмірі 3 000,00 грн.

У звязку з тим, що звернення позивачів до відповідачів з приводу розділу майна в натурі не дали своїх результатів, тому вони були вимушені звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_8 та представник ОСОБА_2 ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позовні вимоги, згідно уточненої позовної заяви у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_10 проти задоволення позовних вимог заперечувала, вважаючи їх незаконними та необґрунтованими.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що об'єктом цивільно-правового спору є житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Боротьби, 33, який належить сторонам на праві спільної часткової власності на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 червня 2013 року, та земельна ділянка, що розташована за цією ж адресою.

Згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 червня 2013 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 визнано право власності на 7/16 частин житлового будинку літ. А-1 з прибудовою літ. А-1-1, загальною площею 115,4 кв.м., житловою площею 75,9 кв.м., з надвірними будівлями, які складаються з літньої кухні Б, сараїв В, Д, З, Є, Ж, І, К, вбиральні Г, огорож № 1-2, замощення 1, розташованих за адресою: м. Харків, вулиця Боротьби, 33, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_11, померлого 06 квітня 2006 року.

За ОСОБА_2 визнано право власності на 1/8 частину житлового будинку літ. А-1 з прибудовою літ. А-1-1, загальною площею 115,4 кв.м., житловою площею 75,9 кв.м., з надвірними будівлями, які складаються з літньої кухні Б, сараїв В, Д, З, Є, Ж, І, К, вбиральні Г, огорож № 1-2, замощення 1, розташованих за адресою: м. Харків, вулиця Боротьби, 33, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_12 Ільїнішни, померлої 30 грудня 1980 року.

За ОСОБА_6 визнано право власності на 7/48 частин житлового будинку літ. А-1 з прибудовою літ. А-1-1, загальною площею 115,4 кв.м., житловою площею 75,9 кв.м., з надвірними будівлями, які складаються з літньої кухні Б, сараїв В, Д, З, Є, Ж, І, К, вбиральні Г, огорож № 1-2, замощення 1, розташованих за адресою: м. Харків, вулиця Боротьби, 33, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_13, померлого 26 листопада 2005 року.

За ОСОБА_7 визнано право власності на 7/48 частин житлового будинку літ. А-1 з прибудовою літ. А-1-1, загальною площею 115,4 кв.м., житловою площею 75,9 кв.м., з надвірними будівлями, які складаються з літньої кухні Б, сараїв В, Д, З, Є, Ж, І, К, вбиральні Г, огорож № 1-2, замощення 1, розташованих за адресою: м. Харків, вулиця Боротьби, 33, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_13, померлого 26 листопада 2005 року.

За ОСОБА_14 визнано право власності на 7/48 частин житлового будинку літ. А-1 з прибудовою літ. А-1-1, загальною площею 115,4 кв.м., житловою площею 75,9 кв.м., з надвірними будівлями, які складаються з літньої кухні Б, сараїв В, Д, З, Є, Ж, І, К, вбиральні Г, огорож № 1-2, замощення 1, розташованих за адресою: м. Харків, вулиця Боротьби, 33, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_13, померлого 26 листопада 2005 року. (а.с. 22-32, т. 1)

Ухвалою того ж суду від 19 травня 2014 р. розяснено, що при приведенні до загального знаменника долей сторін у праві власності на домоволодіння № 33 по вул. Боротьби в м. Харкові ці долі будуть складатися із наступного: ОСОБА_1 21/48 частини, ОСОБА_2 6/48 частини, ОСОБА_6 7/48 частини, ОСОБА_7 7/48 частини, ОСОБА_14 7/48 частини. (а.с. 47-48, т. 1).

Право власності сторін на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с. 20, 21, 78, 79, 80, т. 1).

Жодного обґрунтування та документу, на підставі якого сторони користуються земельною ділянкою за адресою: м. Харків, вул. Боротьби, 33, суду не надано.

Відповідно до ст.ст. 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників.

Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Крім того, згідно приписів ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними з припиненням права спільної часткової власності.

У разі недосягнення такої домовленості між співвласниками, спір за позовом будь-кого із них вирішується судом.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», поділ жилого будинку в натурі між учасниками спільної часткової власності на будинок можливий за умови, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності, а також за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд, з врахуванням конкретних обставин, може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради. (ст. 152 ЖК).

При поділі жилого будинку, суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику.

Разом із тим, між співвласниками виникають конфлікти з приводу спільного користування вказаним житловим будинком, надвірними будівлями та спорудами, стосовно порядку користування яким будь-якої угоди між сторонами не існує з огляду на їх протилежні позиції з цього приводу, що є підставою для судового втручання в ситуацію з метою врегулювання взаємовідносин сторін, як співвласників вказаного нерухомого майна, яке перебуває у їх спільній частковій власності.

Виходячи з приписів ст. 364 ЦК України співвласники домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Харків, вул. Боротьби, 33, мають право на виділ у натурі належної їм частки у цьому спільному майні.

Згідно висновку проведеної за клопотанням обох сторін судової будівельно-технічної експертизи №11963/3281 від 30.03.2016 року експертом на розгляд суду запропоновано три варіанти розподілу домоволодіння з відступом від ідеальних часток співвласників та 3 варіанти порядку користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток співвласників. (а.с. 2-34, т. 2).

Проте, відповідно до вказаного висновку експерта виділити кожному із позивачів в натурі у вигляді відокремлених квартир з самостійними виходами ті частини будинку, які вони просять у запропонованому ними «єдиному варіанті поділу» із додержанням при цьому існуючих будівельних, санітарних та протипожежних норм та правил, враховуючи порядок користування будинком, що склався, за яким відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_15 одну родину і користуються своїми частками спільно - займають квартиру 1 (приміщення 1-1 - 1-7), не уявляється можливим.

Провести розподіл житлового будинку шляхом виділення позивачці ОСОБА_1 у квартирі А 1.2 житлових приміщень: літ. 2-1, літ. 2-2, літ. 2-3, літ. 2-4; у квартирі А 1.1. приміщення літ. 7-1, площею 10,21; господарських побудов: літ. Б, літ. Б-1, літ. Н, відповідно до її частки у праві власності, ізолювавши їх у приміщення квартири 1 (літ. 1-1 та 1-7) та виділенням позивачу ОСОБА_2 у квартирі А 1.1 приміщення літ. 7-1, площею, 14,57; господарських побудов: літ. Л, літ. О, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Боротьби, 33, відповідно до його частки у праві власності, ізолювавши їх від приміщень квартири 1 (літ. 1-1 та 1-7), не уявляється можливим (а.с. 13, 23, т. 2).

Позивачі, ознайомившись із зазначеним висновком судової будівельно-технічної експертизи № 11963/3281 від 30.03.2016 року, наполягали на задоволенні позовних вимог саме за єдиним можливим, на їх думку, варіантом розподілу, викладеним в у позовній заяві.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ані позивачами, ані їх представниками не надано суду належних та допустимих доказів на спростування висновку експерта в частині, що запропонований ними єдиний варіант розподілу домоволодіння відповідає будівельним, санітарним та протипожежним нормам і правиламта не порушить прав інших осіб.

Крім того, позивачами не надано доказів того, що відповідачі безпідставно користувались належною їм частиною нерухомого майна житловою кімнатою 1-7 площею 26,4 кв.м на протязі 3 років та не обґрунтували з чого складається сума в розмірі 3000,00 грн., яку вони просять стягнути з відповідачів за користування цією частиною нерухомого майна.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не під лягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, витрати, понесені відповідачами за оплату експертизи підлягають стягненню з позивачів на їх користь.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розподіл домоволодіння в натурівідмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 витрати за проведення експертизи в розмірі 2152 грн. 50 коп. по 1076 грн. 25 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г. С. Шевченко