АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, а саме поновити їй строк на прийняття спадщини у майні матері ОСОБА_5

Справа №761/34239/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10707/2016
Головуючий у суді першої інстанції: В.М. Маліновська
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Як на підставу скасування рішення суду зазначила, що судом першої інстанції не досліджено у повному обсязі надані позивачкою письмові докази, а саме причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надано їм відповідної правової оцінки. Суд також безпідставно не прийняв до уваги покази свідків з боку позивачки.

Вважає, що суд при вирішенні спірних правовідносин повинен був керуватися п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, що має вищу юридичну силу, ніж Постанова Пленуму Верховного Суду України №7, яку застосував суд.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив її відхилити.

Від Першої київської державної нотаріальної контори надійшов лист про розгляд справи без участі їхнього представника та прийняття рішення згідно діючого законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рідними сестрою та братом. Їх батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_8.

Мати сторін по справі - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, батько ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Квартира АДРЕСА_1 на праві власності в рівних частках належала померлим батькам та відповідачеві у справі, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Фондом комунального майна Радянського району 26.01.1994р. згідно з розпорядженням (наказом) від 25.01.1994р. № 7429 (а.с.9-10 т. 1 ).

21 липня 2005 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. позивачці та відповідачеві, як спадкоємцям померлого батька ОСОБА_8, який володів 1/2 частини квартири АДРЕСА_2, із якої 1/3 частина належала померлому ОСОБА_8, а 1/6 частина належала померлій ОСОБА_5, спадкоємцем якої був чоловік ОСОБА_8, який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, було видано свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частці майна, що належала померлому ОСОБА_8 (по 1/4 частини квартири кожному) (а.с.11-13 т.1).

Водночас, ОСОБА_4 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. було видано також Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. матері ОСОБА_5, якій належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_2. За змістом вказаного документу відповідач, як спадкоємець першої черги за законом, що фактично прийняв спадщину після смерті матері, набув право власності на частку у майні покійної матері, а саме на 1/6 частину квартири (а.с. 14 т.1). Таким чином, 1/3 частку квартири, яка належала померлій ОСОБА_5 успадкували в рівних частках (по 1/6 частці кожен) чоловік та син померлої.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_1 (через 17 років після смерті матері) звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. матері - ОСОБА_5, на 1/9 частку квартири АДРЕСА_3. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І. від 12.11.2015р. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/9 частку квартири АДРЕСА_3 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. матері ОСОБА_5 у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 пропущений шестимісячний строк визначений законом для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 (а.с.23 т.1).

Правильно встановивши відповідні правовідносини та застосувавши положення ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини померлої ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1 року), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказані позивачем причини пропуску строку, визначеного законом для подання заяви про прийняття спадщини, не є поважними та не є підставою для продовження позивачці строку для прийняття нею спадщини через 17 років після смерті матері. Суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 ЦК Української PCP може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними, разом з тим, вирішення питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ЦК Української PCP 1963 року не передбачено, зокрема така норма міститься в діючому з січня 2004 р. ЦК України, який на час смерті ОСОБА_5 не діяв і на ці правовідносини не поширюється, оскільки закон не має зворотної дії в часі.

Такі висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, вони відповідають нормам матеріального права та узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, зокрема те, що на початку червня 1998 року захворів її син - ОСОБА_10, якому було поставлено діагноз - міопія обох очей слабкого ступеня, в зв'язку з чим він потребував постійного нагляду та лікування, що потребувало часу від неї; після смерті її матері, батько не зміг пережити утрату та почав хворіти, потребував постійного догляду, уваги та допомоги, батько знаходився в тяжкому емоційному стані, переживав сильну депресію, яка виливалася в хвороби, зокрема у її батька був діагностований цукровий діабет II типу і одночасно злоякісну пухлину передміхурової залози. Батько пережив хіміотерапію, тривалі курси гормональних препаратів, променеву терапію, операцію, що відбувалось впродовж 1998 (червень) і до 2003 року (серпень). Після операції його стан погіршився, цукровий діабет став інсулінозалежним, через що став потребувати ще більшого догляду та уваги, на підтвердження чого позивачка надала копії медичної картки свого сина - ОСОБА_10 та документи, що підтверджують проведене лікування та лікарські призначення, копії медичної картки ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а.с.24-218 т.1). Позивачка зазначає, що весь час з червня 1998 року по серпень 2004 року вона розривалася поміж батьком та сином та не мала фізичної змоги займатися питанням оформлення спадщини матері. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані позивачкою обставини є недостатніми для того щоб вважати, що строк пропущено нею з поважних причин. З моменту смерті матері позивачки пройшло 17 років, її спадщину прийняли чоловік і син ОСОБА_8 Сама позивачка 21.07.2005 року оформила спадщину після смерті батька, з врахуванням того, що батько фактично прийняв спадщину після смерті дружини разом с сином (відповідачем по даній справі) по 1/6 частині кожен і на той час будь - яких вимог щодо спадкового майна матері ОСОБА_1 не заявляла. Крім того, оформляючи спадщину після смерті батька, у позивачки, відповідно, була можливість вирішувати питання і щодо її прав на спадкове майно померлої матері, але вона цього не зробила і до суду з заявою про визначення їй додаткового строку звернулась лише в листопаді 2015 року, тобто через десять років після оформлення спадщини після смерті батька.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку (продовження строку), суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно враховано, що наведені позивачем причини пропуску строку прийняття спадщини не можуть бути визнані об'єктивними, непереборними та істотними, а отже висновки суду з цього питання є обґрунтованими, оскільки позивач не надала суду безспірних, належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вона не могла звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не досліджено причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи та надав неналежну оцінку наявним у справі доказам та показанням свідків, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, які повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду, апеляційна скарга, не містить, в ході апеляційного розгляду стороною позивача таких обставин також не наведено.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: