УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: військова частина НОМЕР_1 , орган опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради Житомирської області, про виселення без надання іншого житлового приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира, третя особа військова частина НОМЕР_1 , про визнання права на проживання та користування житловою площею, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2014 року КЕВ м. Житомира звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що гуртожиток, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , використовується для проживання робітників і службовців МОУ. ОСОБА_1 як працівник ЗСУ на час роботи у ВЧ НОМЕР_2 отримала право разом із сім`єю на тимчасове проживання у кімнаті № НОМЕР_3 зазначеного гуртожитку. На даний час ОСОБА_1 звільнена з лав Збройних сил України, тому безпідставно займає зазначене житлове приміщення.

Просив виселити відповідачів з гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житла.

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати за нею та ОСОБА_2 право на проживання та користування спірною кімнатою, оскільки вона сама виховує дитину, а тому в силу ст. 125 ЖК УРСР не може бути виселена з житла.

Рішенням Житомирського райсуду Житомирської області від 27 лютого 2015 року у задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право на проживання і користування кімнатою АДРЕСА_3 .

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено первісний позов.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року та залишити в силі рішення Житомирського райсуду Житомирської області від 27 лютого 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі відносяться до категорії осіб, виселення яких без надання іншого житлового приміщення, неможливе, незважаючи на припинення зв`язку ОСОБА_1 з Міністерством Оборони України.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачем не доведено наявність обставин, що перешкоджають подальшому проживанню відповідачів у спірній кімнаті.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи первісний позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачі ніколи не були зареєстровані у спірному житлі. Місцем їх реєстрації є АДРЕСА_4 приватний будинок матері відповідача.

Судом установлено, що ОСОБА_3 разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_2 з 1997 року проживають у кімнаті АДРЕСА_3 . Ця житлова кімната надавалась за спеціальним розпорядженням колишнього командування, як сім`ї військовослужбовця ОСОБА_4 (а.с. 65).

Будівля знаходиться на балансі КЕВ та експлуатується в/ч НОМЕР_1 .

Рішенням виконкому Новогуйвинської селищної ради № 190 від 20 грудня 2012 року будівлі надано статус гуртожитку.

Після надання будинку статусу гуртожитку відповідачам не видавався спеціальний ордер на проживання.

Шлюб зі ОСОБА_4 , якому надавалась кімната в якій проживають відповідачі, розірвано.

Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року № 208 (далі Примірне положення) гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» указав, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з`ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч. 1 п. 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції надавши належну оцінку обставинам справи дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову, оскільки відповідачі зареєстровані за іншою адресою та спеціальний ордер для вселення на надану жилу площу їм не видавався.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення апеляційного суду Житомирської області від 17 червня 2015 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова