АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 549/116/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1580/16Головуючий у 1-й інстанції Орел І.І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У позові зазначено, що 23.08.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, за яким банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 4000 грн., на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконав в повному обсязі умов договору, через що виникла заборгованість. Станом на 31.12.2015 року сума заборгованості складає 14070,80 гривень, з яких: 3917,23 гривень заборгованість за кредитом; 7218,17 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 1789,17 гривень заборгованість за пенею та комісією; Також, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов договору штрафи: 500 гривень штраф (фіксована частина); 646,23 гривень штраф (процентна складова).

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 14070 гривень 80 копійок, а також відшкодувати понесені судові витрати у сумі 1378 грн.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк»оскаржило рішення місцевого суду, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку, оскільки вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Сторони у судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Від представника ПАТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, також від відповідача ОСОБА_2 надійшло до суду клопотання, в якому останній просив розглядати справу за його відсутності, з позовом банку не погоджується.

Тобто, сторони відмовилися брати участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 23 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до копії заяви від 23 серпня 2011 року підтверджується, що ОСОБА_2 погодився, що підписана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківський послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З наведеного вбачається, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач не виконав в повному обсязі умов договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31 грудня 2015 року складає 14070,80 гривень, з яких: 3917,23 гривень заборгованість за кредитом; 7218,17 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 1789,17 гривень заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 646,23 гривень - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність вказаної заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» і про її розмір, підтверджений доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за договором.

Разом з тим, як передбачено ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частина 3 статті 267 ЦК України визначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно із ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Також, згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як було вірно встановлено судом, 23 серпня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким банк надав останньому кредит на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його використання, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених кредитним договором.

Строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам без встановленого мінімального обов'язкового платежу, проводиться в наступному порядку : строк погашення процентів по кредиту - кожний місяць за минулий місяць; строк погашення кредиту в повному об'ємі, не пізніше останнього місяця, зазначеного на платіжній карті (в полі MONTH).

Із розрахунку банку про заборгованість відповідача по кредитному договору вбачається, що прострочена заборгованість по кредиту у ОСОБА_2 виникла з 12 грудня 2012 року, і з того часу останній жодного платежу по сплаті заборгованості за кредитом не здійснював. Тобто у позивача виникло право на звернення до суду з відповідним позовом до ОСОБА_2 у 2012 році.

До суду з даними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося лише в лютому 2016 року, тобто за межами передбаченого законом строку позовної давності.

24 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою про застосування строку позовної давності.

З цих підстав суд правильно визнав за можливе застосувати наслідки сплину строку позовної давності, передбачені ч.4 ст. 267 ЦК України, та відмовити в задоволенні позову банку.

При цьому безпідставними є доводи банку про те, що судом першої інстанції не було визначено строк дії картки, з якого і повинен обраховуватися строк позовної давності, а також посилання на постанову Верховного суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, у якій вказано про необхідність визначення строку дії картки при вирішенні таких спорів.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи розуміється як не дослідження судом усіх передбачених нормою матеріального права юридичних (доказових) фактів, наявність чи відсутність яких впливає на остаточний результат розгляду справи.

Разом з тим, суд з'ясовує обставини справи та встановлює наявність юридичних фактів на підставі доказів, наданими сторонами із дотриманням принципів змагальності та диспозитивності відповідно до ст.ст. 10, 11, ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Тобто, у даній справі судом першої інстанції було в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування по цивільній справі, виходячи із тих доказів, які надані стороною позивача та відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду першої інстанції не було надано будь-якої інформації щодо строку дії платіжної картки ОСОБА_2, а тому суд першої інстанції правильно, виходячи із наданих сторонами доказів встановив, що відлік строку позовної давності розпочався із 12 грудня 2012 року.

При цьому, також не можна вважати належним доказом строку дії картки відповідача, приєднаний ПАТ КБ «ПриватБанк» до апеляційної скарги скріншот (а.с. 68), оскільки він поданий із порушенням строку встановленого ч. 2 ст. 27 ЦПК України, а наявності поважних причини неподання даного доказу у вказані строки представник позивача суду не наводить.

Крім того, з скріншоту неможливо встановити та є незрозумілим щодо якого карткового рахунку надані відомості, а також не конкретизовано строк дії.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на п.5.12 Умов та правил надання банківських послуг, яким визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін, тобто є пролонгований.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відповідно до умов договору строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Враховуючи, що останній платіж здійснено в грудні 2012 року, а строк дії картки встановити не виявилось за можливе, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Також слід звернути увагу, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд та, у даному випадку, не залежить від строку дії договору.

Доводи сторони позивача про те, що відповідач визнав ознайомлення із правилами надання банківських послуг, оскільки відповідач заперечуючи проти позову посилався на правила надання банківських послуг є лише припущення та не можуть бути підставою для скасування рішення суду, виходячи із наступного.

Позивачем у якості додатку до позову надано копії витягу із Умов і правил надання банківських послуг, посилаючись на які відповідач заперечував проти позову, оскільки інших правил (витягів із правил) стороною позивача суду не надавалося, а тому відповідач заперечував позов, виходячи із тих правил, які надані ПАТ КБ «ПриватБанк».

Однак, суду не надано доказів, що саме із цими правилами був ознайомлений відповідач, саме при укладенні договору, так як із наданих позивачем доказів не можливо зробити обґрунтований висновок, що саме із цими правилами був ознайомлений відповідач.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, виходячи із доказів наданих сторонами, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"- відхилити.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий (підпис) В.П. Пікуль

Судді: (підписи) С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна

З оригіналом згідно

суддя В.П. Пікуль