Провадження №2/642/930/16
Справа №642/1906/15
01 червня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Бондаренка В.В.
секретаря - Рижко О.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просив: стягнути з ОСОБА_2 1 500, 00 Дол.США в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на момент ухвалення рішення по справі та41 450, 00 грн.; стягнути з відповідача 3% річних з простроченої суми, у розмірі 1214,19 грн.; стягнути з відповідача збитки від інфляції у розмірі 11 863,61 грн.; стягнути з ОСОБА_2 понесені ним судові витрати, згідно квитанціям. .
Позивач до судового засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі.
Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
За таких обставин, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу заочно на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) гроші або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду та якості.
Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в тій самій сумі або речі, які визначені родовими ознаками, у тій же кількості, того ж роду та якості, які були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, визначеному договором.
Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.
Тому суд, керуючись ч. 2 ст. 533 ЦПК України перераховує 1 500,00 доларів США у гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ на день винесення судом рішення, а отже отримує суму у розмірі 37 710, 00 грн. (із розрахунку 1 500*25.1416).
Позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 1 500, 00 Дол.США в національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на момент ухвалення рішення по справі, що дорівнює 37 710, 00 грн. та 41 450, 00 грн., тобто загальна сума боргу складає 79 160, 00 грн.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання повинно виконуватися належним чином, у відповідності з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно зі звичаями ділового обігу або інших вимог, які зазвичай висуваються.
Згідно ч. 1ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто суму боргу, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Проценти річних, про які йдеться у ч. 2ст. 625 ЦК України необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 ЦК України. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені уст. 536 ЦК України це плата за користування чужими коштами.
Тому, зокрема, якщо в законі або договорі, укладеному сторонами, не передбачено розмір процентів за користування чужими коштами, то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення трьох процентів (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом), за наявності порушення боржником грошового зобов'язання. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх рівень визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Згідно роз'яснень Верховного Суду України щодо застосування ст. 625ЦК України, слід мати на увазі, що проценти, визначені ст.ст. 536,1048,1056-1,1061 ЦК України є платою за користування чужими грошовими коштами, яка за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 652 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку, нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальної втрати кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручі до уваги різну правову природу процентів, передбачених ст.ст. 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК України, а також відсутність в чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК України та іншими статтями, та відшкодування інфляційний збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК України є правомірним.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в Постанові від 29 травня 2013 року в справі № 6-39цс 13, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів України, які зобов'язані провести свою судову практику у відповідність до цього рішення.
За розрахунком позивача, три проценти річних простроченої суми за весь період становить 1 214, 19 грн. та складається з:
- 553,97 грн. три проценти річних нараховані на суму в розмірі 10 000,00 грн. у період з 01.06.2014 року по 04.04.2016 року;
- 453,70 грн. три проценти річних нараховані на суму в розмірі 12 000,00 грн. у період з 01.01.2015 року по 04.04.2016 року;
- 97,20 грн. три проценти річних нараховані на суму в розмірі 5 400,00 грн. у період з 01.09.2015 року по 04.04.2016 року;
- 109,32 три проценти річних нараховані на суму в розмірі 14 000,00 грн. у період з 01.01.2016 року по 04.04.2016 року;
Інфляційні нарахування, за розрахунком позивача, становлять 11 863, 61 грн. та складаються з:
- 6 280, 90 грн. сума інфляційних нарахувань на суму в розмірі 10 000,00 грн. у період з 01.06.2014 року по 04.04.2016 року;
- 5282, 93 грн. сума інфляційних нарахувань на суму в розмірі 12 000,00 грн. у період з 01.01.2015 року по 04.04.2016 року;
- 230,28 грн. сума інфляційних нарахувань на суму в розмірі 5450,00 грн. у період з 01.09.2015 року по 04.04.2016 року;
- 69,50 грн. сума інфляційних нарахувань на суму в розмірі 14 000,00 грн. у період з 01.01.2016 року по 04.04.2016 року;
Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних на підставі ч. 2ст. 625 ЦК України в розмірі 1 214, 19 грн. та інфляційних нарахувань за користування позикою в розмірі 11 863, 61 грн.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати сторін, що пов'язані з явкою до суду.
Суд вважає, що вищевказану сума у розмірі 755,92 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме - витрати по сплаті судового збору у розмірі 939 грн. 62 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст.526, 527, 530,532, 533, 1047, 1049,1050 ЦК України, ст.ст.5, 6, 8, 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 79 160, 00 (сімдесят девять тисяч сто шістдесят)грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних з простроченої суми у розмірі 1 214, 19 (одна тисяча двісті чотирнадцять ) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки від інфляції у розмірі 11 863, 61 (одинадцять тисяч вісімсот шістдесят три) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 755, 92 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 939,62 грн.
Заочне рішення суду може бути переглянути судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Бондаренко