У Х В А Л А

23 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 26 січня 2016 року та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, виселення, вселення,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 26 січня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково: виселено ОСОБА_4 з частини будинку АДРЕСА_1, вселено у цю частину будинку ОСОБА_5, зобов'язано ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку площею 187 кв.м., стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 739 грн 68 коп., до складу яких входять: витрати на правову допомогу у розмірі 496 грн 8 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн 60 коп. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

5 травня 2016 року (згідно зі штемпелем на конверті - 21 квітня 2016 року) до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 26 січня 2016 року та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 грудня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 182, 334 ЦК України та статей 120, 125 ЗК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року та постанову Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (справа № 6-2цс15).

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, суд касаційної інстанції зазначив, що задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивачу, як співвласнику будинку, чиняться перешкоди з боку ОСОБА_4 в реалізації права власності щодо відведення ОСОБА_5 на підставі судового рішення частини будинку у вигляді квартири № 2 і належних до цієї частки господарських будівель і споруд, що є підставою для захисту прав позивача шляхом виселення ОСОБА_4 з належною ОСОБА_5 частини будинку, вселення позивача у належні йому приміщення будинку, а також зобов'язання ОСОБА_4 звільнити відведену позивачеві земельну ділянку.

У наданій для порівняння ухвалі від 9 вересня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ на підставі статті 338 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції в частині визначення порядку користування земельною ділянкою скасував, а справу в цій частині направив на новий апеляційний розгляд. При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що відмовивши у позові в частині поділу земельної ділянки при наявності документів, які посвідчують право власності на частину житлового будинку, суд апеляційної інстанції не вирішив спір по суті, право позивачки на судовий захист, гарантований їй статтями 55, 124 Конституції України та передбачений статтями 3, 4 ЦПК України, не забезпечив, всупереч статті 303 ЦПК України фактично усунувся від виконання своїх процесуальних обов'язків та вказував на необхідність додаткового з'ясування обставин, що стосуються можливості поділу земельної ділянки.

У судовому рішенні, наданому заявником на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Постанова Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (справа № 6-2цс15) не є рішенням суду касаційної інстанції, ухваленим у порядку касаційного провадження, а прийнята у порядку, визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, тому не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, виселення, вселення за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 26 січня 2016 року та рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук