АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

cуддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Куркіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 11 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і просив винести рішення, яким визначити місце проживання сина сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком /а.с.3-7/.

Послався на те, що при розірванні шлюбу між сторонами від 05.12.2013 року місце проживання дитини не визначалось.

Після розірвання шлюбу сторони проживають у різних квартирах.

Оскільки між сторонами виник конфлікт з приводу місця проживання дитини, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Позивач вважав, що у нього, більше можливостей для виховання та розвитку сина, ніж у колишньої дружини відповідачки ОСОБА_2.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 11 серпня 2016 року позов задоволено /а.с.181-190/.

Судовим рішенням визначене місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його батьком ОСОБА_3, за адресою АДРЕСА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, просить скасувати рішення Оболонського районного суду м.Києва від 11 серпня 2016 року, як ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, та постановити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_3 /а.с.194-202/.

Скаржник послався на те, що висновок суду першої інстанції ухвалений з порушенням принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, згідно з яким малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли існують виключні обставини, бути розлучена із матір»ю.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 30.07.2004 року по 05.12.2013 року.

Від спільного проживання у шлюбі сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому на час розгляду справи судом першої інстанції виповнилося 10 років.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 05.12.2013 року, яким розрізано шлюб між сторонами, питання про визначення місця проживання дитини не вирішувалось /т.1 а.с.10/.

Встановлено, що, починаючи з жовтня 2015 року, ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_5 виїхала проживати в орендовану нею двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а починаючи з серпня 2016 року, за ініціативою позивача, дитина мешкає разом з батьком ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що мати дитини ОСОБА_2 заперечувала проживанню дитини з батьком, у квартирі АДРЕСА_2, оскільки дитина є зареєстрованою у цій квартирі.

Встановлено також, що на час розгляду цієї справи, у Оболонському районному суді м.Києва перебуває у провадженні справа за позовом ОСОБА_2 до свого колишнього чоловіка ОСОБА_3 про вселення її в указану квартиру, де вона також є зареєстрованою

Встановлено також, що батько дитини не перешкоджає матері дитини ОСОБА_2 бачитись з сином ОСОБА_5, однак мати дитини не вчиняє будь-яких заходів для спілкування з сином.

Указаний висновок ОСОБА_2 та її представником у суді не спростовані.

Зазначене свідчить про розуміння батьком дитини ролі матері у вихованні сина. Батько не перешкоджає їхньому спілкуванню, не налаштовує сина проти матері.

Встановлено, що батько дитини займається приватною нотаріальною діяльністю у м.Києві і має достатній дохід для матеріального утримання сина.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_3 не зловживає спиртним, не схильний до порушень норм суспільної моралі, що сприяє правильному і здоровому розвитку і вихованню сина, що свідчить про здатність позивача забезпечити виховання сина ОСОБА_5, як фізично, так і психологічно здоровою і всебічно розвиненою особистістю.

Також встановлено, що малолітній ОСОБА_4 проживаючи з батьком, має належний догляд, навчання і відвідання цікавих для нього позашкільних закладів, відпочиває на шкільні канікули разом з батьком.

Дійшовши висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, яким визначене місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком, колегія суддів враховує положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, згідно якої малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю, однак колегія суддів враховує те, що винятковість зазначених обставин необхідно узгоджувати з вимогами чинного законодавства України.

Так, відповідно до ст.141 СК України, батько, мати мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

А, відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

А, згідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення.

А, згідно до ч.2 ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

У відповідності до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування бо судом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що службою у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації, як державним органом опіки та піклування, у своєму письмовому висновку рекомендовано визначити місцем проживання дитини - з матір»ю, відповідачкою ОСОБА_2 /т.1 а.с.63-65/.

Між тим, указаним висновком лише зазначено, що батьки малолітнього ОСОБА_4 належним чином турбуються про виховання та утримання сина, а також зазначено, що у квартирі АДРЕСА_3, яка належить на праві власності батькові, створені всі необхідні житлово-побутові умови для проживання дитини і для її всебічного розвитку, навчання та виховання.

При цьому, у висновку служби у справах дітей Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації відсутні будь-які негативні посилання на неспроможність позивача ОСОБА_3 забезпечити належний розвиток, виховання та матеріальне утримання сина ОСОБА_4.

У суді першої інстанції, а також в ході апеляційного розгляду справи, малолітній ОСОБА_4 виявив достатній рівень інтелектуального розвитку для свого віку, щоб усвідомлювати зміст конфліктної ситуації, що виникла між батьками, і пояснив, що він з однаковою любов»ю ставиться до обох батьків, однак надає перевагу проживання разом з батьком ОСОБА_3.

При цьому, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, колегія суддів не вбачає того, що дитина завчасно була підготовлена батьком до конкретних відповідей на питання суду та учасників процесу, оскільки пояснення дитини ОСОБА_4 були аргументовані і свідчили про самостійність думки і переконливість власної позиції щодо обрання місця свого проживання.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку визначити місце проживання дитини разом з батьком - позивачем ОСОБА_3, що відповідає бажанню та інтересам дитини і сприятиме гармонійному психоемоційному розвитку дитини.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Оболонського районного суду м.Києва від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді