Справа № 465/8524/14 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/5302/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Копняк С.В., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 5 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради, Речичанської сільської ради Городоцького району Львівської області, з участю третіх осіб: Третьої Львівської державної нотаріальної контори, Головного управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_3 про визнання квартири спільним майном подружжя і права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом та стягнення судових витрат,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням уточнені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Третя Львівська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції у Львівській області про визнання квартири АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, і визнання права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом, задоволено.

Визнано квартиру № 148 (сто сорок вісім) у будинку № 14 (чотирнадцять) по вулиці Тролейбусній у м. Львові спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка померла 27 серпня 2008 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири № 148 (сто сорок вісім) у будинку № 14 (чотирнадцять) по вулиці Тролейбусній у м. Львові, як на частку спільної сумісної власності майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 (одну четверту) квартири №148 (сто сорок вісім) у будинку № 14 (чотирнадцять) по вулиці Тролейбусній у м. Льовові та на 1/2 (одну другу) нежитлової будівлі, розташованої за адресою: Львівська область, Городоцький район, с. Лісновичі, вул. Морозівка, 18 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла 27 серпня 2008 року.

У задоволенні заяви щодо застосування строків позовної давності відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування за законом після смерті 27 серпня 2008 року ОСОБА_5 та стягнення судових витрат відмовлено за недоведеністю таких.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_2, просить таке скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви (уточненої) ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання квартири АДРЕСА_2 спільним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом, задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті 27.08.2008 року ОСОБА_5

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення ухвалено за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, оскільки мало місце порушення норм матеріального і процесуального права. Вважає, що позивач за первісним позовом ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги, адресувавши їх саме до ОСОБА_3 не 03.11.2015 року, а 18.02.2016 року, що має істотне значення для вирішення справи, оскільки розгляд справи по суті розпочався в судовому засіданні від 10.02.2015 року. Як зазначає апелянт, надалі, в судовому засіданні від 03.11.2015 року суд ухвалив визнати такими, що подано всі докази в підтвердження і спростування всіх позовних вимог, однак в судовому засіданні від 18.02.2016 року суд долучив нові докази, подані представником первинного позивача, незважаючи на заперечення ОСОБА_3 Тому, вважає відповідні документи неналежними доказами.

Крім того, суд належним чином не надав оцінку свідченням ОСОБА_4 щодо придбання квартири за спільні кошти подружжя як заінтересованої особи. Також, судом проігноровано додані третьою особою до позовної заяви докази. Щодо інших позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на ? нежитлової будівлі в порядку спадкування за законом, то такі є взаємовиключними зі зустрічними позовними вимогами ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом. Посилається на обставини наявності умов щодо усунення ОСОБА_4 від права на спадкування: перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі, ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта-представника відповідача ОСОБА_2, в підтримання вимог апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_6, який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що 3 жовтня 1998 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-СГ № 030815 від 03.10.1998 року (а.с.8).

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, 03.04.2007 року ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу ОСОБА_8 ВЕК № 651550.(а.с.9-10).

Крім того, на підставі договору дарування серії Р № 3743 від 24.08.2007року, ОСОБА_5 належить на праві власності нежитлова будівля у Львівській області, Городоцький район, с. Лісновичі, вул. Морозівка, 18а та підтверджується витягом про реєстрацію права на нерухоме майно серії ССГ № 890631 від 06.09.2007 року (а.с.11).

ОСОБА_5 27 серпня 2008 року померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 148476.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України, спадкоємцями за законом є ОСОБА_4 чоловік, та ОСОБА_3 - син померлої.

За час перебування на лікуванні у П`ятій міській комунальній лікарні м. Львова, 20.08.2008 року ОСОБА_5 було складено заповіт на користь сина ОСОБА_3, який рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.12.2012 року визнано недійсним. Рішення набрало законної сили.

В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.06.2013 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення права на спадкування за законом. Дане рішення набрало законної сили, однак підстави заявленого позову були іншими.

При зверненні первісного позивача, чоловіка померлої, до Третьої Львівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, йому було відмовлено з підстав відсутності витягу про державну реєстрацію права власності. Отримати такий він не може, так як оригінали документів знаходяться у сина померлої, відповідача по справі.

Задовольняючи первісний позов позивача ОСОБА_4, який є чоловіком спадкодавця, суд першої інстанції виходив з того, що спір з приводу спадкового майна виник з тих підстав, що ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на частину квартири, що знаходяться у володінні ОСОБА_3, який відмовляється надавати йому документи та оспорює його право на спадкування.

Відтак, суд першої інстанції зробив висновок про те, що право позивача порушене та існують правові підстави для захисту такого права в судовому порядку шляхом його визнання за наявності відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та не визнання цього права іншим спадкоємцем.

З висновком суду погоджується і колегія суддів.

Спадкуванням, згідно зі ст. 1216 ЦК України, є перехід прав та обов'язків від фізичної особи яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положенням ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає в день відкриття спадщини.

Вимоги ч.1 ст.1261 ЦК України передбачають, зокрема, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Як видно з матеріалів справи, об`єктом спадкування є належні на праві власності спадкодавцю ОСОБА_5, яка померла 27 серпня 2008 року, - квартира АДРЕСА_1, та нежитлова будівля, розташована за адресою: Львівська область, Городоцький район, с. Лісновичі, вул. Морозівка, 18. На час смерті така перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 (позивач), та зазначена квартира по вул. Тролейбусній була придбана у період шлюбу. У справі наявна нотаріально засвідчена заява про згоду одного з подружжя (чоловіка) на купівлю даної квартири /а.с. 4 т.2/. До купівлі вказаної квартири ОСОБА_5 продала квартиру по вул.Б. Хмельницького, 167/6 у м.Львові та щодо цієї квартири аналогічно наявна згода іншого з подружжя на відчуження квартири - спільної сумісної власності подружжя /а.с.3 т.2/.

Як свідчать матеріали копії спадкової справи № 139/09, номер у спадковому реєстрі 46397735, щодо майна померлої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями першої черги є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Згідно з довідкою №126, виданої ТзОВ РЕД «Карпатбудсервіс» №126 від 23.09.2008 року, померла ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, дійсно проживала та була постійно зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, до дня своєї смерті (не об`єкт спадкування). Разом із нею у квартирі були зареєстровані: власник ОСОБА_4 (чоловік), ОСОБА_3 (син).

Відтак, суд першої інстанції вірно визначив про те, що спадкуванню позивачем (чоловіком померлої) підлягає ? частина квартири АДРЕСА_1 від ? частки спільної сумісної власності майна подружжя, ? належить такому як частка спільної сумісної власності подружжя у цій квартирі та ? частина нежитлової будівлі, розташованої за адресою: Львівська область, Городоцький район, с. Лісновичі, вул. Морозівка, 18 належить такому в порядку спадкування за законом.

Доводи апелянта про те, що спірна квартира по вул.. Тролейбусній у м.Львові придбана за власні кошти спадкодавця та є її особистою власністю жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, та спростовуються нотаріально засвідченими заявами про згоду подружжя на вчинення правочину стосовно майна - спільної сумісної власності /а.с.3,4 т.2/.

Вирішуючи зустрічну позовну заяву відповідача за первісним позовом - ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_4 від права на спадкування, суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані до 27.08.2008 року, що вона потребувала допомоги саме від ОСОБА_4, а останній ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (ч. 6 ст. 1224 ЦК України).

Пунктом 6 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 зазначено, що правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Виходячи зі змісту ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи можлива лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності.

Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом першої інстанції досліджено докази про місце перебування та стан здоров`я ОСОБА_5 та встановлено, що 7 липня 2008 року ОСОБА_5 поступила в гастроентерологічний центр П`ятої міської клінічної лікарні зі діагнозом цероз печінки, чоловік ОСОБА_4 її не відвідував через те, що працював в іншому місті, сама ОСОБА_5 не повідомила його про свою хворобу, її відвідували родичі, син та сестри, відтак, висновок суду про відсутність підстав для усунення від спадщини спадкоємця ОСОБА_4 зроблений на підставі досліджених та перевірених доказів та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 5 липня 2016 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_8