ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Іваненко Ю.Г., Висоцької В.С., Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_9 про визнання договорів поруки припиненими, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 25 квітня 2008 року між ОСОБА_9 та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір про іпотечний кредит № КОНРС2, згідно з умовами якого вона одержала кредит в сумі 181 800 грн на строк до 25 квітня 2030 року під 15 % річних.

Умовою надання та забезпечення вищевказаного кредиту, серед інших, було також оформлення договорів поруки між банком та ними як поручителями: ОСОБА_6 - згідно з договором поруки від 25 квітня 2008 року № КОНРС2, ОСОБА_7 - згідно з договором поруки від 25 квітня 2008 року № КОНРС2/1, ОСОБА_8 - згідно з договором поруки від 25 квітня 2008 року № КОНРС2/2.

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з позичальника ОСОБА_9 та поручителів заборгованості за договором про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № КОНР02 в розмірі 46 524 долари США, що за курсом Національного банку України станом на 03 квітня 2015 року складає 1 093 335,97 грн, а також суми сплаченого банком судового збору.

Позивачі вважають, що вищевказані договори поруки від 25 квітня 2008 року № № КОНРС2, КОНРС2/1 та КОНРС2/2, укладені ЗАТ КБ «ПриватБанк» на забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_9, є припиненими, а тому такими, що позбавляють кредитора звертатися з вимогою про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитом, оскільки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 поручалися за належне виконання договору про іпотечний кредит, який було укладено саме 25 квітня 2008 року, зокрема: сума кредиту - 181 800 грн, валюта кредиту - гривня, 15 % за користування кредитом (фіксований), строк повернення кредиту - не пізніше 25 квітня 2030 року, мета отримання кредиту - на придбання позичальником у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року № 2143, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, забезпечення - іпотека нерухомого майна (квартира за вказаною вище адресою).

Згідно з додатком 1 «Розрахунок загальної вартості кредиту» щомісячний платіж за кредитом повинен був складати 2 390,06 грн, річна процентна ставка - 15 %, розмір щомісячної винагороди, винагороди за надання фінансового інструменту та процентів за дострокове погашення кредиту були визначені в розмірі 0,00 грн.

Однак, як вбачається зі змісту долучених до позову про стягнення заборгованості банком документів, 05 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № КОНРС2, за умовами якої вищевказаний кредитний договір зазнав змін за істотними умовами, зокрема: сума кредиту - 39 420,38 доларів США; валюта кредиту - долар США; відсотки за користування кредитом - 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; винагорода за резервування ресурсів в розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2 додаткової угоди дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком в останній термін сплати; всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за даним договором, є відсотками в розумінні Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); строк повернення кредиту - не пізніше 25 квітня 2030 року; мета одержання кредиту - на придбання нерухомості; забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека нерухомого майна, а саме: 3-кімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 58,9 кв. м, а також договори поруки, укладені з ними.

Однак з жодним з поручителів з боку банку не укладено додаткових угод щодо істотних змін умов первинного договору про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року, про вказаний факт вони не знали до часу звернення банку до суду з вимогою солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором у квітні 2015 року.

Вважають, що під час укладення додаткової угоди 1 від 05 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № КОНРС2 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 були змінені такі істотні умови договору, які неминуче вплинули на здорожчення даного кредиту, а отже, на обсяг відповідальності самого позичальника та її солідарних поручителів, оскільки збільшилися як поточні платежі за кредитом, так і підсумкова сума коштів, яка підлягала поверненню банку.

Зважаючи на те, що при зміні розміру валюти основного зобов'язання (з гривні на долар США), запровадження нової формули розрахунку процентної ставки за користування кредитом та її складових, які відмінні від узгодженої сторонами 25 квітня 2008 року фіксованої процентної ставки в розмірі 15 % річних, запровадження згідно з умовами додаткової угоди від 05 серпня 2008 року нових видів винагород банку, які повинні сплачуватися разом з поточним платежем і сплата яких не передбачалася і не обумовлювалася (погоджувалася) сторонами під час підписання 25 квітня 2008 року договору про іпотечний кредит та договорів поруки, банком та позичальником в односторонньому порядку, без погодження з поручителями і без підписання додаткової угоди, було фактично збільшено обсяг їх відповідальності як поручителів.

Просять визнати вищезазначені договори поруки припиненими.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2015 року, позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_9 про визнання договорів поруки припиненими задоволено.

Договір поруки № ROHPG2 від 25 квітня 2008 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_6 визнано припиненим.

Договір поруки № ROHPG2/1 від 25 квітня 2008 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_7 визнано припиненим.

Договір поруки № ROHPG2/2 від 25 квітня 2008 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_8 визнано припиненим.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 243 грн 60 коп. витрат у сплаті судового збору.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 243 грн 60 коп. витрат у сплаті судового збору.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 243 грн 60 коп. витрат у сплаті судового збору.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що поручителі не надали своєї згоди на внесення змін до кредитного договору, та що внесені відповідачами зміни до цієї угоди призвели до збільшення обсягу їх відповідальності.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 25 квітня 2008 року між ОСОБА_9 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про іпотечний кредит № КОНРС2, згідно з умовами якого вона отримала кредит в сумі 181 800 грн на строк до 25 квітня 2030 року під 15 % річних.

25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений договір поруки № ROHPG2.

25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 був укладений договір поруки № ROHPG2/1.

25 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 був укладений договір поруки № ROHPG2/2.

Відповідно до п. 3.1 договору про іпотечний кредит виконання зобов'язання за цим договором, крім договорів поруки, забезпечується іпотекою нерухомого майна, а саме: 3-кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 58,9 кв. м.

05 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9 була укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № КОНРС2, за умовами якої відповідно до валютного курсу змінили валюту основного кредитного зобов'язання з гривні на долар США (суму 182 910, 58 грн кредитної заборгованості, яка існувала станом на 05 серпня 2008 року за кредитним договором замінили на кредитну заборгованість у сумі 39 420, 38 доларів США), запровадили місячну ставку за цим кредитом у розмірі 1,17 % на суму залишку заборгованості, тобто встановили нову формулу розрахунку процентної ставки за користування кредитом та її складових, які відмінні від узгодженої сторонами 25 квітня 2008 року фіксованої процентної ставки в розмірі 15 % річних, запровадили нові види винагород банку, які повинні сплачуватися разом із поточним платежем і сплата яких не була передбачена і не обумовлювалася (не погоджувалася) сторонами при підписанні 25 квітня 2008 року первинного договору про іпотечний кредит і договорів поруки тощо.

Додаткові угоди до договорів поруки у зв'язку із підписанням відповідачами 05 серпня 2008 року додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № ROHPG2 не укладалися.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 559 ЦК Українинеобхідно дійти висновку про те, що внесення змін додатковою угодою до кредитного договорущодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Отже, установивши, що додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителів, змінено зобов'язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителів, та що останні не давали згоди на таку зміну забезпеченого порукою зобов'язання, оскільки п. 1 договорів поруки не конкретизував, на які саме додаткові угоди до кредитного договору погодилися поручителі, суди правильно застосували норми ч. 1 ст. 559 ЦК України та дійшли обґрунтованого висновку про наявністьправових підстав для визнання поруки припиненою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2015 року у справі № 6-1161цс15.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Г. Іваненко
Судді: В.С. Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М. Фаловська