У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за порушення грошового зобовязання.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що за період з 31 серпня 2011 року по 01 лютого 2016 року із загальної суми боргу ОСОБА_2, яка становила 66759,12 грн., на його користь було стягнуто 43623,06 грн., а залишок суми боргу в розмірі 23 136,06 грн., залишився не стягнутим і не сплаченим. 10 лютого 2016 року з ОСОБА_2, було стягнуто залишок суми боргу у розмірі 23 136,06 грн., в повному обсязі і до виплати цих коштів позивачу, вони перебували на депозитному рахунку відділу ДВС Сарненського РУЮ. Враховуючи те, що зобовязання, яке було у ОСОБА_2, перед ним було грошовим, а також те, що останню суму коштів із загальної суми боргу вона сплатила лише 10 лютого 2016 року, він на підставі вимог ст. 625 ЦК України звернувся до суду із позовною вимогою про стягнення з неї суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення, а саме за період з 01 вересня 2015 року по 09 лютого 2016 року.

Зазначає, що надав суду належні та допустимі докази того, що за рішенням Сарненського районного суду Рівненської області у ОСОБА_2 перед ним виникли грошові зобовязання, строки виконання яких вже давно минули. В процесі розгляду справи довів суду те, що сплативши 10 лютого 2016 року залишок суми боргу у розмірі 23 136,06 __________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1127/2016 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_3

Доповідач : Ковалевич С.П.

грн., ОСОБА_2 порушила строки сплати цієї суми боргу і визначив розмір індексу інфляції та трьох процентів річних за період з 01 вересня 2015 року по 09 лютого 2016 року, тобто до дня сплати цієї суми боргу. Період нарахування відсотків за цим зобовязанням він визначив на власний розсуд, оскільки, вважає, таке право належить йому як позивачу.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що на виконані у відділі державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 66759,12 грн. боргу. Заборгованість погашалася в період з 31 серпня 2011 року по 01 лютого 2016 року шляхом перерахунку коштів боржником на рахунок, відкритий на імя ОСОБА_1 Сума в розмірі 23 136 грн. 06 коп. перерахована ОСОБА_2 10 лютого 2016 року на депозитний рахунок відділу ДВС.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною другою вказаної статі передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом першої інстанції, рішенням Сарненського районного суду від 17 липня 2015 року інфляційні втрати та три відсотки річних за позовом ОСОБА_1 були нараховані з суми боргу ОСОБА_2 24 163 грн. 30 коп. станом на 11 червня 2015 року.

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач вимагає стягнути з ОСОБА_2 1372 грн. 05 коп., із врахуванням встановленого індексу інфляції за період з 01 вересня 2015 року по 31 січня 2016 року, та проводить розрахунок, виходячи з існуючого боргу в розмірі 23 136 грн. 06 коп., який був сплачений відповідачкою одноразово 10 лютого 2016 року. При цьому, не доводить, чому саме вказана сума ним взята для обрахунку інфляційних втрат та нарахування трьох відсотків річних, хоча такий обовязок на нього покладено відповідно до норми ч. 3 ст. 10 ЦПК України.

З наданих позивачем доказів, а саме довідки № 45/05 від 11 лютого 2016 року, виданої відділом ДВС Сарненського РУЮ, не можливо встановити які суми боргу та за якими судовими рішеннями перебували у зведеному виконавчому провадженні, по якому виконавчому листу боржницею здійснювалися платежі і яка сума боргу була в залишку станом на 01 вересня 2015 року, а тому в суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову.

За наведеного, ОСОБА_1 не доведені обставини, на які він покликається як на підставу своїх вимог.

До такого висновку у своєму рішення дійшов суд першої інстанції, з ним погоджується і колегія суддів апеляційного суду, оскільки він узгоджується з вимогами закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З врахуванням вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановленні обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної інстанції в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: С.В. Боймиструк

ОСОБА_4