У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет застави та визнання права власності за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 серпня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет застави, визнати за ним право власності на легковий автомобіль, стягнути з ОСОБА_5 різницю між основною сумою боргу та вартістю автомобіля у розмірі 78 483 грн 28 коп. та судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12 лютого 2008 року він позичив відповідачу 85 344 грн, що в еквіваленті складало 16 800 доларів США, строком до 13 березня 2008 року без стягнення процентів за користування коштами, про що було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом. Вказував, що у рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 12 лютого 2008 року між ним та відповідачем було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки NISSAN, модель МАХІМА, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5 на праві власності. Відповідно до висновку експертної оцінки транспортного засобу вартість автомобіля, переданого в заставу, становить 55 244 грн 72 коп. Зазначав, що відповідач порушив умови договору і борг не повернув. На час звернення до суду сума боргу, з урахування курсу долара США, становить 133 728 грн, а тому різниця між вартістю предмету застави та сумою боргу становить 78 483 грн 28 коп.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 серпня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Звернуто стягнення на предмет застави відповідно до договору застави від 12 лютого 2008 року - автомобіль, легковий седан, марки NISSAN, модель МАХІМА, 2000 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 55 244 грн 72 коп., який належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого ВРЕР № 1 УДАІ УМВС України в Запорізькій області 22 січня 2008 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на зазначений автомобіль, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 80 303 грн 28 коп.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у справі - публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», врахував, що згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Виходячи з положень частин 3,4 ст. 577 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про заставу», застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 588 ЦК України та ч. 5 ст. 18 Закону України «Про заставу» якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та застав, які зареєстровані пізніше.

Згідно частини 1 ст. 15 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжував (продавець) рухомих речей, які є предметом купівлі-продажу в кредит з відстроченням або розстроченням платежу, набуває пріоритет з моменту реєстрації відповідного обтяження. Такий пріоритет є вищим за інші обтяження майна боржника, встановлені на користь інших обтяжувачів, навіть якщо такі обтяження були зареєстровані раніше.

Судом установлено, що 18 січня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитно-заставний договір № АВZIA800000011, відповідно до якого ОСОБА_5 отримав кредит у загальному розмірі 15 950,32 доларів США, з яких 15 630,95 доларів США - на придбання автомобіля.

Предмет застави - автомобіль NISSANМАХІМА, 2000 року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого ВРЕР № 1 УДАІ УМВС України в Запорізькій області 22 січня 2008 року, з датою погашення 17 січня 2013 року. Обтяження зареєстровано 30 грудня 2008 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Заборгованість ОСОБА_5 перед банком станом на день подачі апеляційної скарги становила 1 822 947 грн 73 коп.

Отже, має місце подвійна застава на одне й те саме рухоме майно, при цьому реєстрація обтяження відповідно до кредитно-заставного договору № АВZIA800000011 від 18 січня 2008 року, укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_5, здійснена 30 грудня 2008 року, тобто після реєстрації 12 лютого 2008 року обтяження, здійсненого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І. на підставі договору застави від 12 лютого 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У касаційній скарзі ПАТ «Акцент-Банк» посилається на положення частини 1 ст. 15 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до якої обтяжувач (продавець) рухомих речей, які є предметом купівлі-продажу в кредит з відстроченням або розстроченням платежу набуває пріоритет з моменту реєстрації відповідного обтяження. Такий пріоритет є вищим за інші обтяження майна боржника, встановлені на користь інших обтяжувачів, навіть якщо такі обтяження були зареєстровані раніше.

Правило визначення пріоритету, згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», застосовується за умови, що обтяження, встановлене на користь продавця товару в кредит, було зареєстроване протягом п'яти днів із дня продажу і відповідний обтяжувач у зазначений строк письмово повідомив про виникнення у нього вищого пріоритету всіх інших обтяжувачів майна боржника, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження.

Судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що ПАТ «Акцент-Банк» таких вимог не дотримано, а тому обтяження банку у даному випадку не має пріоритету над обтяженням, вжитим приватним нотаріусом за договором застави від 12 лютого 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Не заслуговують на увагу також доводи касаційної скарги стосовно відсутності доказів вартості предмету застави, оскільки суду першої інстанції надано звіт № 05/011 про експертну оцінку транспортного засобу від 27 травня 2010 року, у якому визначено, що ринкова (середньо - ринкова) вартість автомобіля NISSANМАХІМА, 2000 року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5 на праві власності, складає 55 244 грн 72 коп., з якого й виходив суд під час ухвалення рішення. Доказів на спростування зазначеної вартості автомобіля заявником суду не надано.

Отже, доводи касаційної скарги, матеріали витребуваної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 2 серпня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

С.П. Штелик