АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5316/16 Справа № 203/1028/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулося до суду з позовом до ДП «КБ «Південне» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 09 жовтня 2013 року він працював на посаді юрисконсульта 2 категорії бюро 1 відділу 44 в ДП «Конструкторське бюро «Південне».

Наказом №300-к від 28.01.2016 року його було звільнено з посади, в звязку із закінченням строку трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України.

Вважає звільнення незаконним, оскільки між ним та відповідачем було укладеного строковий трудовий договір строком з 01 липня 2015 року по 30 листопада 2015 року. Після закінчення даного договору він звернувся до відділу кадрів з проектом строкового трудового договору, підписаного з його сторони. Однак, відділом кадрів його було повідомлено, що не має необхідності укладати трудовий договір, так як відповідно до ч.1 ст.39-1 КЗпП України, якщо після закінчення трудового договору трудові відносини фактично тривають та жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Після отримання розясень він залишив підписаний ним договір у відділі кадрів та продовжив виконувати покладені на нього обовязки згідно посадової інструкції.

08 лютого 2016 року після виходу з лікарняного його було повідомлено про те, що залишений ним проект строкового трудового договору було підписано заступником директора та в договорі вказано термін його дії з 01 грудня 2015 року по 29 січня 2016 року і відповідно до цього договору його було звільнено 29 січня 2016 року.

Оскільки вказаний договір було підписано заступником директора лише 08 грудня 2015 року, а відповідно до ЦК України договір вважається укладеним з моменту його підписання всіма сторонами, договір набрав чинності лише 08 грудня 2015 року та не може вважатись переукладеним.

Хоча його було звільнено 29 січня 2016 року, повідомлення про необхідність отримання трудової книжки йому було направлено лише 02 лютого 2016 року, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

В звязку з зазначеним, позивач просив суд поновити його на посаді та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішенн, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 09 жовтня 2013 року працював на посаді юрисконсульта в Державному підприємстві «Конструкторське бюро «Південне» за строковими трудовими договорами.

01 липня 2015 року між сторонами було укладено строковий трудовий договір про прийняття позивача на посаду юрисконсульта 2 категорії бюро 1 відділу 44 зі строком дії з 01 липня 2015 року по 30 листопада 2015 року.

01 грудня 2015 року між сторонами було укладено строковий трудовий договір №303/1 про прийняття позивача на посаду юрисконсульта 2 категорії бюро 1 відділу 44 зі строком дії з 01 грудня 2015 року по 29 січня 2016 року.

28 січня 2016 року відповідачем було видано наказ №300-к про припинення трудового договору та звільнення позивача з 29 січня 2016 року з займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, в звязку із закінченням строку трудового договору.

Судом також встановлено, що строковий трудовий договір №303/1 від 01 грудня 2015 року було укладено за ініціативи позивача, яким, згідно його пояснень в суді та доводів позовної заяви, було надано до відділу кадрів на підпис проект нового договору, підписаного з його сторони.

08 грудня 2015 року вказаний договір було підписано уповноваженою особою відповідача та, таким чином, останній відповідно до умов п.6.4 договору вступив в силу.

Пунктом 4.3 договору сторонами було визначено, що останній припиняє свою дію, зокрема, після закінчення строку дії договору.

А в п.6.1 договору строк його дії сторонами було визначено з 01 грудня 2015 року по 29 січня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що строковий трудовий договір №303/1 від 01 грудня 2015 року фактично було укладено за ініціативи (бажання) позивача, вказаний договір позивачем не оспорювався та недійсним в частині визначення строку у передбаченому законом порядку не визнавався, то звільнення позивача на підставі п.2 ст.36 КЗпП України, в звязку із закінченням строку визначеного сторонами у договорі, було проведено законно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За вимогами ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

При укладенні трудового договору сторони погоджують термін їх співпраці шляхом його зазначення у трудовому договорі, за умови його укладення у письмовій формі та у заяві про прийняття на роботу.

Тривалість трудових відносин є однією з суттєвих умов трудового договору.

Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку (п. 2, 3 ст. 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення (п. 2 ч. ст.. 36 КЗпП України)

Закінчення строку трудового договору тягне його припинення. В останній день роботи або до цього повинен бути виданий наказ про звільнення. В останній день роботи повинен бути зроблений запис у трудову книжку, а трудова книжка видана працівникові. У разі відсутності працівника на роботі в цей день (хвороба, відсутність без поважної причини), видається наказ, робиться запис про звільнення в трудовій книжці, а працівник телеграмою чи рекомендованим листом повідомляється про звільнення і необхідність одержання трудової книжки.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив при написанні заяви про прийняття на роботу за строковим трудовим договором.

У цей же час він виразив і волю на припинення такого договору після закінчення строку, на який він був укладений.

Довід апеляційної скарг позивача про те, що суд не дослідив справжність його підпису та під час розгляду справи не було запитано про його ініціативу чи бажання, необґрунтовані та безпідставні, оскільки позивач у своїй позовні заяві зазначає, що він після закінчення 30 листопада 2015 року попереднього строкового трудового договору звернувся до відділу кадрів надавши проект нового строкового трудового договору підписаного з його сторони.

Що стосується доводу апеляційної скарги про не дослідження судом першої інстанції справжності підпису позивача на строковому трудовому договору, то таке питання позивачем в суді першої інстанції не ставилося, клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи позивачем не заявлялось.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не взяв до уваги факт порушення позивачем процедури звільнення в частині поло рушення вимог п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 в частині несвоєчасного направлення поштового повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, оскільки суд в рішенні зазначив, що вказані доводи позивача можуть бути передбаченою п.п.2.10,4.1 зазначеної вище Інструкції підставою для визнання недійсним запису в трудовій книжці про день звільнення та внесення іншого запису.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду позивач вказав, що відповідачем з ним проведено повний розрахунок по заробітній платі та страховим виплатам, трудова книжка ним отримана.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_3