АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/139/15-ц Номер провадження 22-ц/786/639/16Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А.Є. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника - адвоката Дзюби С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 16 січня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення авансового платежу за будинок з урахуванням індексу інфляції, моральної шкоди та заподіяних збитків,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 10 538 доларів США та 1500грн., сплачених відповідно 20.02.2012 року та 07.03.2012 року в якості авансу за будинок, розташований в АДРЕСА_1, а також 10 000 грн. моральної шкоди, витрати на правову допомогу 6800 грн., витрати на роздруківку фотографій 240грн. та витрати на копіювання документів - 1496 грн.

Ухвалою суду від 19 березня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучена третя особа - ОСОБА_3.

Заявою від 23.09.2015 року ОСОБА_6 змінила позовні вимоги. Просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з відповідача ОСОБА_4 аванс за будинок в сумі 10 538 доларів США і 1500 грн. з урахуванням індексу інфляції, моральної шкоди в сумі 50 000 грн. та заподіяні збитки, а також витрати на правову допомогу 6800 грн., витрати на роздруківку фотографій 240грн. та витрати на копіювання документів - 1496 грн./а.с.1-30 т.9/

Зазначала, що відповідно до усної домовленості з відповідачами від 28.07.2011 року та повторно від 20.02.2012 року щодо купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1, за ціною 13 000 доларів США передала відповідачам 10 538 доларів США та 1 500 грн. Остаточна дата розрахунку становила кінець 2014 року.

Після сплати відповідачам авансу разом з матір'ю стали проживати у вказаному будинку. У подальшому відповідачі відмовили в нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу, тому вона звернулась до суду з даним позовом .

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 16 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 255 467,68 грн. в рахунок безпідставно набутих коштів (авансу).

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_2 800 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 пропорційно в дохід держави судові витрати по 1277,34 грн. з кожного, а всього в загальній сумі 2554,68 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржили позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4

Позивачка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Вважала, що суд порушив її право на захист, не забезпечивши безоплатною правовою допомогою; не надав право заявити клопотання та не вирішив їх; не взяв до уваги заяву від 23.09.2015 року щодо зміни нею предмету і підстав позову, відповідно до яких її позовними вимогами є позов про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, стягнення авансового платежу за будинок з урахуванням індексу інфляції, моральної шкоди і заподіяних збитків.

Посилається на безпідставність стягнення в солідарному порядку авансового платежу з обох відповідачів, тоді як вона в позові просила стягнути їх з ОСОБА_7, який має повернути гроші, та цьому обов'язку відповідає його майновий стан.

На її думку, суд неправомірно стягнув авансовий платіж в національній валюті, оскільки він був сплачений нею саме в доларах США, тому стягнення повинно здійснюватися у зазначеній валюті, інакше вона понесе втрати за рахунок різниці між курсами, встановленими НБУ для покупки та для продажу долара, а також при здійсненні операції купівлі валюти зобов'язана сплатити збір на обов'язкове пенсійне страхування.

Вважає, що суд неправильно стягнув з відповідача на її користь 1500 грн. без врахування індексу інфляції, тоді як її позов включав таку вимогу та вона надавала в суд інформацію головного управління статистики в Полтавській області щодо індексу інфляції за період з березня 2012 по жовтень 2015 року. З урахуванням індексу інфляції (індексу росту споживчих цін) за вказаний період, що складає 174%, до стягнення підлягає 2 610 грн.

Зазначає, що суд першої інстанції неправильно виклав фактичні обставини щодо дати укладення усного договору купівлі-продажу будинку, вказавши, що весною 2011 року, тоді як у середині липня 2011 року вперше укладено усний договір купівлі-продажу на умовах ціни будинку з усім майном, в тому числі земельною ділянкою 0,60 га, яка мала бути приватизована, за 13 000 доларів США. Цей договір 19 жовтня 2011 року відповідачі вперше з їх ініціативи розірвали. Вдруге домовленість відбулася 18.02.2012 року за ціною продажу 12 500 доларів США, але відповідачі вдруге відмовилися від договору 10.03.2012 року .

У рішенні не вказана дата розписки, тоді як відповідач надав розписку 14.07.2012 року. Заперечує посилання в рішенні суду, що в подальшому вказана розписка зникла з невідомих причин, наполягаючи, що її разом з іншими документами викрали відповідачі. Також вважає невірним зазначення у рішенні дати її з матір'ю заселення у спірний будинок, вказуючи, що таке заселення відбулося 29.07.2011 року та за проживання протягом 2 днів липня вона заплатила відповідачам 200 грн.

Посилається на неповноту рішення, в якому не зазначено два факти розірвання відповідачами без поважних причин усних договорів купівлі-продажу, а саме 19.10.2011 року та 10.03.2012 року з вимогою звільнення будинку.

На її думку, суд невірно виклав послідовність зміни нею предмету позову , який вона остаточно змінила заявою від 23.09.2015 року, неправильно зазначив, що відповідач прописав її з матір'ю у будинку після одержання коштів, тоді як вони були прописані у будинку в серпні 2012 року, коли відповідач оформив право власності на будинок на своє ім'я.

Заперечує висновок суду щодо відмови у відшкодуванні витрат в сумі 240 грн. на виготовлення фотографій спірного будинку з пошкодженнями, які відповідачі приховали, та які були б підставою для розірвання договору, а також у відшкодуванні витрат на правову допомогу в сумі 6000 грн. та витрат на ксерокопіювання документів в сумі 1496 грн.

Вважає безпідставною відмову у стягненні на її користь моральної шкоди, оскільки таке відшкодування передбачено ч.2 ст. 216 ЦК України( правові наслідки недійсності правочину).

Відповідач ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що даний будинок належить тільки йому особисто, що підтверджується належними та допустимими доказами, тому ОСОБА_3 є неналежним відповідачем.

Вважає хибним висновок суду першої інстанції про наявність підстав вважати отримання відповідачами 20 лютого 2012 року від позивачки в якості авансу в рахунок сплати вартості придбаного нею будинку коштів в сумі 10 538 доларів США. Вказана сума позивачкою була знята в ПАТ КБ «Приватбанк» та шляхом продажу вказаної валюти обмінена нею ж на гривні в сумі 84 304 грн., що також підтверджується копією чеку. Останню суму він погоджуються повернути позивачці.

Оскільки жодного письмового підтвердження наявності письмової розписки від 14.07.2012 року немає, тому вважає, що рішення суду грунтується на припущеннях, а протоколи допиту його, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як свідків у кримінальному провадженні №0000545, є неналежними доказами. У справі відсутні будь-які письмові докази отримання ним коштів в сумі 10 538 доларів США, а тому правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Заслухавши доповідь судді, доводи сторін, представника відповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст.10. ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 08.06.2012 року за ОСОБА_7 визнано право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9. / а.с. т.12 /

Судом встановлено, що влітку 2011 року сторони домовилися про купівлю-продаж вказаного будинку та присадибної земельної ділянки, яку відповідачі повинні були приватизувати для продажу, за ціною 13 000 доларів США. 20 лютого 2012 року ОСОБА_2 передала відповідачу ОСОБА_4 в рахунок оплати вартості вказаного об'єкту нерухомості 10 538 доларів США та зобов'язалася протягом наступних двох років передати відповідачам 2000 доларів США, в рахунок яких пізніше передала 1500 грн.

Після оплати вказаної суми позивачка разом з матір'ю стала проживати у спірному будинку та вони були зареєстрована на підставі договору найму.

У подальшому сторони не уклали договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону.

Частково задовольняючи позов та стягуючи в солідарному порядку з ОСОБА_7 і ОСОБА_3 255 467,68 грн. (еквівалент 10538 доларів США та 1500грн.) в рахунок повернення безпідставно набутих коштів (авансу), місцевий суд виходив з того, що оскільки договору купівлі-продажу житлового будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, позивач ОСОБА_2 передала відповідачу в рахунок вартості вказаного об'єкту грошову суму в розмірі 10 535 доларів США, а тому вказана сума повинна бути повернута відповідачами в тому ж розмірі. При цьому суд першої інстанції визнав зазначені кошти відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України авансом та стягнув їх на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України, як безпідставно набуте майно.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вірно встановивши фактичні обставини справи щодо передачі коштів як авансового платежу, суд помилково дійшов висновку про його солідарне стягнення та неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 1212 ЦК України.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрем, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Згідно із частинами 1 та 3 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім договором є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку ( у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на підставі попереднього договору. Попередній договір укладається у форсі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі.

Для договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна законом передбачена письмова форма та нотаріальне посвідчення ( стаття 657 ЦК України).

Оскільки сторонами не було укладено ні попередній договір, ні договір купівлі-продажу будинку й земельної ділянки, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_2 відповідачу грошова сума в розмірі 10 538 доларів США та 1500 грн. в рахунок вартості предмета договору є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

За таких обставин, враховуючи наявність між сторонами зобов'язальних правовідносин, немає підстав вважати, що оспорювана сума є отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Щодо визначення суми авансу, яка підлягає стягненню, та належного відповідача, який має повернути цей платіж, колегія суддів виходить з наступного.

Із пояснення сторін вбачається, що переговори щодо купівлі-продажу спірного будинку з ОСОБА_2 в основному здійснювала відповідачка ОСОБА_3, однак від імені та в інтересах сина ОСОБА_7, який на той час заявив у нотаріальну контору про право на спадкування спірного будинку після смерті баби і який зобов'язався перед позивачкою після оформлення спадкових прав на будинок та після приватизації присадибної земельної ділянки передати їй вказані об'єкти у власність шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

У рахунок сплати остаточно визначеної попередньою домовленістю ціни продажу житлового будинку та земельної ділянки в розмірі 12 500 доларів США 20 лютого 2012 року ОСОБА_2, знявши 10 538 доларів США з валютного рахунку, відкритого на її ім'я в Полтавському ГРУ Котелевського відділення ПАТ КБ «Приватбанку», на вимогу відповідачів шляхом продажу вказаної валюти обміняла на гривні в сумі 84 304,00 грн. та передала ці кошти майбутньому продавцю, тобто ОСОБА_7 / а.с.74-80 т.8/. Пізніше позивачка передала в рахунок оплати за будинок 1500 грн.

З матеріалів кримінального провадження № 0000545, яке проводив слідчий відділом Котелевського РВ УМВС України в Полтавській області протягом 2013-2014 років, вбачається, що ОСОБА_4 при допиті його в якості свідка пояснював, що згідно усного договору ОСОБА_2 передала йому як завдаток грошову суму в розмірі 10 500 доларів США та 2000 доларів США зобов'язалася передати після переоформлення даного будинку. Про передачу та отримання грошей написав відповідну розписку. /а.с.15-16, 17-19 т.1/

Враховуючи положення статей 57, 58, 59 ЦПК України зазначені матеріали кримінального провадження є належними та допустимими доказами тих обставин, що за умовами попереднього договору вартість будинку сторонами визначена у 12 500 доларів США, та 10 538 доларів США, знятих нею з валютного рахунку, і 1500 грн. передані позивачкою відповідачу як авансовий платіж.

При цьому слід врахувати, що оскільки валютою зобов'язання щодо купівлі-продажу будинку і земельної ділянки сторони визначили долар США, а ціну предмету договору - 12 500 доларів США, саме в рахунок цієї вартості предмету договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_7 суму грошей як еквівалент 10538 доларів США та 1500 грн., тому саме ця сума з урахуванням курсу долара на час винесення рішення підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_7 на користь позивачки як застосування наслідків нікчемного парвочину.

Крім того, слід враховувати, що офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (правова позиція, викладена Верховним Судом України у справі № 6-771цс15 від 27.01.2016 року).

З огляду на викладене, колегія суддів визнає безпідставними вимоги ОСОБА_2 про нарахування індексу інфляції на сплачені нею 1500 грн.

Таким чином, враховуючи офіційний курс гривні щодо долара США, встановлений Національним Банком України станом на 03.03.2016 року: 1 долар США = 26,8108 грн., до стягнення підлягає: 10 538 доларів США х 26,8108 грн. = 282 532,21 грн. + 1500 грн., а всього 284 032,21 грн.

Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки законом не передбачено стягнення моральної шкоди у правовідносинах, що виникли між сторонами.

Також колегія суддів визнає неспроможними та такими, що не ґрунтуються на законі, вимоги про стягнення з відповідача збитків, які, за доводами позивачки, полягають у витратах на ксерокопіювання документів, набір документів на комп'ютері, послуги платних адвокатів, роздруківка фотографій, вартість рекомендованих листів, паперу, проїзду в суд, вартість оренди мікроавтобуса, а також вартість збитків, заподіяних відповідачем внаслідок відмови оформити будинок в нотаріуса, оплата нею ремонту водогону, заміни електрореле, робіт по влаштування загороди для кіз та інше. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України та не є судовими витратами в розумінні ст.79 ЦПК України.

Витрати позивачки на правову допомогу підлягають компенсації за рахунок відповідача на суму 800 грн., що підтверджуються відповідними квитанціями. /а.с.5,57-58 т.1/

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України відповідач має сплатити на користь держави судовий збір в сумі 2840,33грн.

З огляду на викладене колегія суддів частково задовольняє апеляційні скарги сторін, скасовує рішення та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309 п.п.3,4, ст.ст.314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 16 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 10 538 доларів США, що станом на 03.03.2016 року становить 282 532,21 грн., та 1500 грн., а всього 284 032,21грн. (двісті вісімдесят чотири тисячі тридцять дві гривні 21 коп.)

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 800 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2840, 33 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя Л.І. Пилипчук

Судді /підписи/ Ю.В.Дряниця

П.М. Карнаух

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук