Справа № 344/257/16-ц
Провадження № 2/344/2397/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 36 000,00 грн. за попереднім договором від 26.10.2015 року, стягнення судових витрат в розмірі 487,20 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 36 000,00 грн. за попереднім договором від 26.10.2015 року, стягнення судових витрат в розмірі 487,20 грн., мотивуючи тим, що 26.10.2015 року позивач уклав з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 попередній договір у простій письмовій формі. Згідно п.п. 1, 2, 7 даного договору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 взяли на себе зобов"язання укласти в майбутньому договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п. 15 витрати на комісійні послуги ОСОБА_1 оплачує ОСОБА_2 25.12.2015 року ОСОБА_2 не з"явилась до Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюка Б.І., як це передбачено п.7 договору. Таким чином, згідно п. 18 Попереднього договору ОСОБА_2 втратила право вимагати певернення коштів переданих згідно п.9 на забезпечення виконання взятих зобов"язань за договором. П. 18 Попереднього договору від 26.10.2015 року встановлює, що кошти передані в забезпечення виконання зобов"язань залишаються у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних долях, а саме по 36 000,00 грн., однак такі кошти були забрані у ОСОБА_1, що унеможливило в свою чергу задоволення його майнових прав. Ріелторські послуги позивачем були надані відповідачці в повному обсязі, а зустрічне майнове зобов"язання останньою не було виконане взагалі. Прохання позивача про добровільне повернення боргу відповідачка ігнорує, суму коштів належну позивачу за договором повернути відмовляється.

Представник позивача в судовому засіданні позовні виомоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві просив позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав наведених у письмовому запереченні, просив в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що допомагав позивачу у пошуку квартири для відповідачки та шукав клієнтів для продажу квартири відповідачки. Спочатку між ОСОБА_3., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, а згодом мав бути укладений основний договір. Коли прийшов час укладати договір купівлі-продажу нової квартири у нотаріуса, відповідачка передумала купляти дану квартиру. Робота ріелтора не була оплачена, за консультаційні послуги коштів не отримали. На всіх переговорах сторін не був, фактичної передачі коштів не бачив. Угода нотаріально не посвідчувалась, оскільки, сторони були між собою знайомі поклались на добропорядність.

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено що спір між сторонами виник з приводу виконання зобов"язань за Попереднім договором.

Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

26.10.2015 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений Попередній договір. Предметом Договору від відповідно до п. 1. є зобов'язання його сторін укласти у майбутньому договір купівлі-продажу нерухомого майна (надалі - основний договір), згідно якого Сторона 1 зобов"язується передати нерухоме майно у власність Стороні 2, Сторона 2 зобов"язується прийняти у власність нерухоме майно і сплатити за нього обумовлену грошову суму.

Пунктом 9 Попереднього договору для забезпечення виконання зобов"язань за цим договором Сторона 2 передає Стороні 3 грошові кошти у сумі 72 000 грн. Вказані грошові кошти у момент укладення основного договору зараховуються у вартість нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи Договір нотаріально не посвідчений у встановленому законом порядку.

Згідно із ч. 3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Для укладення договору, щодо якого законом або домовленістю сторін передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення, має принципове значення не момент досягнення згоди сторонами договору за всіма істотними умовами, а саме момент нотаріального посвідчення такого договору, адже з цього моменту договір вважається укладеним.

Відповідно до ч1. ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За таких обставин Договір від 26 жовтня 2015року, підписаний між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є неукладеним.

Оскільки, за правилом ч. 3 ст. 640 ЦК України недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору робить такий договір неукладеним, то у позивача немає підстав наполягати на вчиненні певних дій і виконанні умов договору, оскільки, договір, який є неукладеним не породжує ніяких прав та обов"язків, не створює юридичних наслідків, а отже, спір про право відсутній.

Окрім того, посилання позивача на те, що кошти, котрі були передані на виконання зобов'язань, були у нього забрані не підтверджено жодними доказами, свідок у своїх поясненнях вказав, що фактичної передачі коштів не бачив.

Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У рішенні, винесеному 10 липня 2013 року справа № 6-11081св13, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зробив висновок, що в разі неукладення договору підстави вважати передані кошти завдатком відсутні, тобто в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України).

Більше того, суд звертає увагу на той факт, що кошти, сплачені в рахунок авансу, підлягають поверненню незалежно від того, з чиєї вини не було укладено договір, який сторони мали намір укласти.

Оскільки, договір між сторонами не відповідає вимогам чинного законодавства, не був укладеним в належній формі, всіх істотних умов договору досягнуто не було, то за таких умов сплачені грошові кошти є авансом та підлягають поверненню незалежно від того, з чиєї вини не було укладено договір.

Статтею 10 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що впозовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 220, 570, 635, 640, 657 Цивільного кодексу України, ст. 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст. ст. 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 36 000,00 грн. за попереднім договором від 26.10.2015 року, стягнення судових витрат в розмірі 487,20 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Пастернак І.А.