Справа №472/1646/15-ц 23.05.2016 23.052016 23.05.2016
Провадження №22-ц/784/1281/16
Головуюча першої інстанції: Орленко Л.О
Категорія 23 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
У Х В А Л А

Іменем України

23 травня 2016 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Серебрякової Т.В.

Лисенка П.П. із секретарем - Тищенком Л.С.

з участю

представника

позивача - Котової Ю.Ю.

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 15. 04. 2016 р., за

позовом

приватного підприємства «Покровське» ( далі - ПП «Покровське або Господарство») до ОСОБА_6 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 ( далі - ФОП ОСОБА_5) ( третя особа - Веселинівське районне управління юстиції Миколаївської області) про визнання договору оренди земельної ділянки від 01.07.2015 р. недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень,

зустрічним позовом

ФОП ОСОБА_5 до ПП «Покровське», ОСОБА_6 ( треті особи Веселинівське районне управління юстиції Миколаївської області та відділ

Держгеокадастру у Веселинівському районі Миколаївської області) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 02.01.2007 р.

встановила:

29.12.2015 р. ПП «Покровське» звернулося з позовом до ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5 про визнання договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.07.2015 р. недійсним та скасування рішення про його державну реєстрацію в реєстрі прав та обтяжень.

Позивач зазначав, що ОСОБА_7 був власником земельної ділянки площею 5,28 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого 21.02.2005 р. НОМЕР_1.

02.01.2007 р. Господарство уклало з ОСОБА_7 договір оренди належної йому земельної ділянки строком на 10 років.

Угода була зареєстрована у Веселинівському РО центрі ДЗК з внесенням до державного реєстру земель запису від 0604.2009 р. Земельна ділянка передана за актом від 02.01.2007 р.

Після смерті ОСОБА_7, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 право на спадщину у вигляді цієї земельної ділянки рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області визнано за ОСОБА_6 від 02.02.2015 р.

Відповідно до положень ст. 32 Закону «Про оренду землі» попередній договір оренди земельної ділянки зберігає свою чинність для нового власника, у тому числі і для спадкоємця.

В той же час, ОСОБА_6 в односторонньому порядку, розівала договір та за новим договором оренди, укладеним з ФОП ОСОБА_5 від 01.07.2015 р. передала спірну земельну останньому в оренду.

Новий договір порушує права Господарства на оренду земельної ділянки, його укладено з порушенням закону, а тому він має бути визнаний недійсним.

Посилаючись на ці обставини, просив про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та визнання недійсною його державної реєстрації.

27.01.2016 р. ФОП ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом до ПП «Покровське» та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного ОСОБА_7 з ПП «Покровське» у 2007 році.

Відповідач посилався на те, що попередній договір був зареєстрований лише 06.04. 2009 р., а ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто користування землею з часу укладення договору 02.01.2007 до 06.04.2009 р. було незаконним і до того ж в договорі були відсутні умови передачі земельної ділянки у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а за таких обставин такий договір не міг бути зареєстрований, як недійсний.

Встановлене означає що його умови на час укладення нового договору ОСОБА_6 з ФОП ОСОБА_5 не діяли і вона вправі була укладати будь-які угоди з земельної ділянкою, яка перейшла до неї у спадщину.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 15. 04. 2016 р. постановлено про часткове задоволення позову ПП «Покровське». Цим рішенням договір оренди землі, укладений 01.07.2015 р. між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5 визнано недійсним.

У скасуванні рішення про його державну реєстрацію та у задоволенні зустрічного позову про визнання договору оренди землі від 02.01.2007 р. недійсним, відмовлено.

Цим же рішенням постановлено про відшкодування позивачу судових витрат за рахунок відповідачів.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_5 , не погоджуючись з висновками суду стосовно наявності підстав для визнання угоди недійсною, ставить питання про скасування рішення в цій частині і просить постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПП «Покровське» до ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неналежну оцінку доказів.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний (але не вичерпний) перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ПП «Покровське» посилалось на порушення новим власником земельної ділянки його права на продовження оренди землі, порушеного одностороннім розірванням договору з укладенням нового договору оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем.

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 р. (з подальшими змінами, в редакції на час укладення договору, далі - Закон №161-XIV) визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Так, ч.1 ст 30. ч.3 ст. 31 цього Закону передбачено, що зміна умов договору або його розірвання може бути здійснено лише за згодою сторін.

На вимогу однієї з сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку встановленому законом.

Підставою для дострокового розірвання договору в судовому порядку можуть бути порушення однією з сторін обов'язків, передбачених статей 24 і 25 цього Закону, про що прямо зазначено у ч. 1 ст. 32 Закону №161-XIV.

При цьому ч. 4 ст. 32 названого закону встановлено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачене договором оренди землі.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, пунктами 39-40 договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_7 та ПП «Покровське», передбачалось, що розірвання договору у односторонньому порядку не допускається та що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право орендаря, яке ґрунтується на договорі оренди, строк дії якого не сплив буде порушене, зокрема, у разі укладення новим власником цієї ж земельної ділянки договору оренди з новим орендарем.

Таке право підлягає захисту судом за позовом орендаря шляхом визнання недійсним нового договору оренди, на підставі пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що до закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, який був укладений ПП «Покровське» 02.01.2007 р. з ОСОБА_7 строком на 10 років та зареєстрований 06.04.2009 р., ОСОБА_6, яка стала новим власником цієї ж земельної ділянки в порядку спадкування за рішенням Веселинівського районного суду від 02.02.2015 р., було укладено новий договір оренди від 01.07.2015 р. з новим орендарем ФОП ОСОБА_5.

Суд повно та всебічно дослідив встановлені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам та виходячи з того, що новий договір порушує права Господарства на продовження оренди спірної земельної ділянки, прийшов обґрунтованого цими доказами висновку про те, що порушене право підлягає захисту способом визначеним п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання оспорюваного договору недійсним, як укладеного з порушенням вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України та ст.. 32 Закону№161-XIV.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності договору, укладеного ОСОБА_6 з новим орендарем, не заслуговують на увагу, оскільки зазначений договір укладено в порушення вимог закону щодо наявності у нового власника земельної ділянки прав та обов'язків за попереднім договором, строк дії якого не закінчився та який не розірвано в судовому порядку.

Рішення в іншій частині не оскаржується, а тому апеляційним судом і не обговорюється.

Керуючись статтями ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 - відхилити, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 15. 04. 2016 р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Т. В. Серебрякова

П.П. Лисенко