АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4627/16 Справа № 176/3893/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

суддів Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ДП «СхідГЗК») про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що з 1981 року він перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК». Почав свою трудову діяльність фотографом, а з 21 березня 2008 року працював оператором відеозапису відділу звязків із громадськістю і засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» (надалі ВЗГ і ЗМІ ДП «СхідГЗК»).

16 вересня 2014 року його було ознайомлено із наказом від 29 серпня року № 5096/к «Про зміну в організації виробництва праці у відділі звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК», копію якого він отримав 23 вересня 2014 року. Згідно із зазначеним наказом із штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців відділу звязків з громадськістю та засобами масової інформації (далі ВЗГ і ЗМІ) виключено посаду оператор відеозапису. Обґрунтуванням виключення, як вважає позивач, було тільки його посади, а 08 грудня 2014 року його наказом № 1996/ос від 03 грудня 2014 року звільнено з роботи у звязку із змінами в організації виробництва та праці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Після уточнень позовних вимог, просив визнати незаконними накази від 29 серпня 2014 року № 5096/к «Про зміну в організації виробництва праці у відділі звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» та від 03 грудня 2014 року № 1996/ос «Про особовий склад» про звільнення, поновити його з 09 грудня 2014 року на попередній роботі оператора відеозапису ВЗГ і ЗМІ ДП «СхідГЗК» та стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із розрахунку його середньоденного заробітку 200,03 грн. з дня звільнення по день ухвалення судом рішення.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року у задоволенні позові відмовлено (а.с. 106 Т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі (а.с. 115 Т.2).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 з 05 січня 1981 року по 08 грудень 2014 року перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК», а з 21 березня 2008 року працював на посаді оператора відеозапису ВЗГ і ЗМІ ДП «СхідГЗК» (а.с.7-10 Т.1).

16 вересня 2014 року ОСОБА_2 ознайомили з наказом № 5096/к від 29 серпня 2014 року «Про зміну в організації виробництва праці у відділі звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК», згідно із яким виключено з 08 грудня 2014 року зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців відділу звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» професію оператора відеозапису 1 штатна одиниця (а.с.31-32 Т.1), а відповідно до наказу №1996/ос від 03 грудня 2008 року ОСОБА_3 звільнено з 08 грудня 2014 року у звязку із змінами в організації вироюбництва та праці за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 34 Т.1 ).

Відповідно до положень ст.62, ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, визначає кадрову політику, встановлює чисельність працівників, штатний розпис та підбирає на вакантні посади кваліфікованих спеціалістів, що закріплено і у Статуті ДП «СхідГЗК».

Так, пунктом 7.4. Статуту ДП «СхідГЗК» визначено, що Підприємство самостійно встановлює штатний розпис, форми, системи, розміри оплати праці, а також інші види доходів працівників у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених чинним законодавством України, генеральною та Галузевою угодами (а.с.211-224 Т.1).

Аналогічні положення закріплені у п.2.1 Розділу 2 «Виробничі відносини» «Зобовязання роботодавця» Колективного договору ДП «СхідГЗК», згідно із якими роботодавець зобовязується «Самостійно здійснювати керівництво виробничою та господарською діяльністю підприємства, розробляти та затверджувати структуру підприємства, штатний розпис, на підставі договорів організовувати господарські відносини з іншими підприємствами і організаціями, відповідати за порушення договірних зобовязань, кредитно-розрахункової та податкової дисципліни, здійснювати фінансові та кредитні взаємовідносини» (а.с.44-71 Т.1).

Як вбачається з матеріалів справи на підприємстві у 2014 році були проведені заходи із скорочення чисельності і штату працівників підприємства, підтверджується листом від 28 травня 2014 року № 04-10/3637 (а.с.75 Т.2), згідно з яким доведено необхідність скорочення 2-х штатних одиниць, на виконання зазначеного листа начальником ВЗГ і ЗМІ ОСОБА_4 на адресу генерального директора ДП «СхідГЗК» була направлена службова записка від 13 червня 2014 року № 47-01/4050, згідно із якою до скорочення у цьому відділі було запропоновано дві штатні одиниці: редактор радіо та оператор відеозапису (а.с. 138-139 Т.1) .

В подальшому відділом організації праці та заробітної плати управління було підготовлено наказ від 29 серпня 2014 року № 5096/к, а також техніко-економічне обґрунтування скорочення штату у ВЗГ і ЗМІ, яке листом від 29 серпня 2014 № 04-10/6060 направлено на адресу голови профспілкового комітету ДП «СхідГЗК» ОСОБА_5 та голови профкому ВЗГ і ЗМІ ОСОБА_6 (а.с. 140-142, 157 Т.1).

16 вересня 2014 року після ознайомлення позивача з наказом № 5096/к від 29 серпня 2014 року «Про зміну в організації виробництва праці у відділі звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» йому було вручено попередження про вивільнення та запропоновані вакансії, з яким позивач ознайомився та від запропонованих вакансій (а.с. 163-168 Т.1)

В подальшому за ініціативою адміністрації ДП «СхідГЗК» позивача -ОСОБА_2 неодноразово знайомили з вакансіями, які були в наявності на підприємстві, а саме: станом на 06 жовтня 2014 року, станом на 03 листопада 2014 року, станом на 24 листопада 2014 року, станом на 01 грудня 2014 року, станом на 08 грудня 2014 року, з яких вбачається, що після ознайомлення із зазначеними вакансіями позивачем на останньому аркуші робилася примітка «Згоден на всі вакансії» (а.с. 169-197 Т.1).

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників, а тому ч. 2 ст. 40 КЗпП України вбачає звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

А згідно із п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року N 9, яким розяснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, що роботодавець повинен запропонувати працівнику роботу, у першу чергу, відповідно за його професією чи спеціальністю.

А згідно розяснень викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП.

Як вбачається з матеріалів справи за результатами розгляду подання адміністрації ППО ДП «СхідГЗК» постановою профспілкового комітету цього підприємства №44-3 від було надано згоду на звільнення ОСОБА_2, оператора відеозапису відділу звязків з громадськістю та засобами масової інформації ДП «СхідГЗК» за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 08 грудня 2014 року (а.с. 37)

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 правильно виходив з того, що його звільнення проведено відповідно до діючого законодавства, а також профспіковий орган надав згоду на звільнення позивача.

Доводи апеляційної скарги Степаняґна М.А. про незаконність рішення з тих підстав, що його не ознайомлювали з вакантиними посадами, а також його не працевлаштували після його згоди із запропонованими вакансіями на що суд першої інстанції уваги не звернув, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивача було ознайомлено з переліком вакансій відповідача на яких, а саме на останньому аркуші переліку, позивач зазначив про свою згоду на всі вакансії, але конкретну посаду позивач так і не зазначав, незважаючи на неодноразові пропозиції відповідача саме з цього приводу, а також діючим законодавством не передбачено обовязку роботодавця працевлаштовувати працівника, який підлягає скороченню, на всі вакансії, які є в наявності на підприємстві.

Також, відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену з цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на іншу роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього кодексу та в інших випадках, передбачених законом.

Оскільки посада позивача була скорочена та на підприємстві відсутня посада за кваліфікацією позивача то відповідач самостійно не міг перевести позивача на будь яку вакантну посаду без згоди і заяви позивача, дотримуючись вимог ст. 43 Конституції України, а також відповідач двічі письмово звертався до позивача з письмовими розясненнями від 04 листопада 2014 року №18/7872 та від 08 грудня 2014 року №18/8851 про необхідність складання власноручної заяви для подальшого переведення позивача на іншу роботу (а.с. 41, 42 Т.1), але позивач погоджуючись на всі посади так і не визначився із запропонованими вакансіями, що потягло за собою в наступному звільнення позивача з роботи.

Крім того, судом встановлено, що скорочення штатів в ДП «СхідГЗК» що відбулося у 2014 році на підриємстві, було проведено системно та скорочено понад 200 посад, а тому доводи апеляційної скарги позивача про те, що його звільнено у звязку із скороченням лише його однієї посади є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не мають правового значення для вирішення спору і висновки суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: