АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/899/16 Справа № 2-3397/11 Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Синенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11, Дніпропетровської міської ради про зобов'язання укласти договір оренди та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2011 року ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_11, Дніпропетровської міської ради про зобов'язання укласти договір оренди та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_11 11.02.2011 року був укладений попередній договір оренди нежитлових приміщень за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4. На умовах, встановлених цим попереднім договором, позивач та відповідач погодили до 18.03.2011 року укласти основний договір оренди об'єктів. Основний договір мав бути укладений строком на 5 років з орендною платою 1500 грн. на місяць. Незважаючи на погодження сторонами всіх істотних умов укладення основного договору, відповідач листом від 15.03.2011 року повідомив про свою відмову від укладення основного договору оренди, мотивуючи відмову тим, щонерухоме майно, яке є предметом попереднього договору, не введено до експлуатації, тому він не вважає позивача власником даного приміщення. Позивач вважав, що відповідач безпідставно відмовився від укладення основного договору оренди.

Крім того, позивач посилався на те, що спірні нежитлові приміщення були побудовані ним приблизно у 2000 році, є самочинними, оскільки здійснювалось без належного дозволу і належно затвердженого проекту, однак зазначав, що їх будівництво відбувалось з врахуванням всіх встановлених будівельних, протипожежних, санітарних, архітектурних норм та правил і його подальша експлуатація можлива без жодної шкоди для навколишнього середовища, та не порушує прав і інтересів фізичних та юридичних осіб. До теперішнього часу з боку сусідів, третіх осіб жодних скарг щодо самовільного будівництва не надходило, а тому просив суд зобов'язати відповідача укласти з ним договір оренди спірних нежитлових приміщень та визнати за ним право власності на нежитлові приміщення, які розташовані за адресами: АДРЕСА_1, площею 19 кв.м.; АДРЕСА_2, площею 19 кв.м.; АДРЕСА_3, площею 31 кв.м. та АДРЕСА_4, площею 13 кв.м., без вводу до експлуатації (а.с.2-4).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2011 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд визнав за ОСОБА_10 право власності на нежитлові приміщення, які розташовані за адресами: АДРЕСА_1, площею 19 кв.м.; м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_2, площею 19 кв.м.; м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_3, площею 31 кв.м.; АДРЕСА_4, площею 13 кв.м., без вводу до експлуатації.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив (а.с.77-78).

Не погодившись зі вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с.80-96).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності з ухваленням в цій частині нового рішення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_10 право власності на об'єкти самочинного будівництва без вводу до експлуатації, суд першої інстанції виходив з відповідності конструкцій домоволодіння технічним та будівельним нормам та придатності їх до експлуатації, не встановлення порушення прав та інтересів інших фізичних та юридичних осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з технічними паспортами виготовленим КП "ДМБТІ" Дніпропетровської обласної ради нежитлова будівля АДРЕСА_1 2000 року побудови та загальною площею 19 кв.м., нежитлова будівля АДРЕСА_2 2000 року побудови та загальною площею 19 кв.м., нежитлова будівля АДРЕСА_3 2000 року побудови та загальною площею 31 кв.м., нежитлова будівля АДРЕСА_4 2002 року побудови та загальною площею 13 кв.м. (а.с.7-23).

Відповідно до даних Головного архітектурно-планувального управління Інженерно-геолого-геодезичної служби Дніпропетровської міської ради будівництво нежитлових приміщень АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 визнано придатним (а.с.5,6).

Будівництво спірних приміщень зроблено у відповідності з усіма будівельними нормами. Відповідно до обслідування та оцінки технічного стану будівельних конструкцій нежитлових приміщень АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4, яке зроблено в листопаді 2011 року ТОВ "Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут" (ліцензія серії АВ №558538, строк дії з 22.09.2010 року по 22.09.2015 року) встановлено, щотехнічний стан будівельних конструкцій нежитлових приміщень нормальне та відноситься до категорії К-1. Будівлі та споруди придатні для подальшої експлуатації.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 5 ст. 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Визнаючи право власності на самочинне будівництво, суд першої інстанції посилався на те, що права інших осіб ніяк не порушуються.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 посилаються на те, що через незаконне будівництво по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у дворі відбувається постійне скупчення сторонніх людей, автотранспортних засобів, які блокують прохід подвір'ям, утрудняють пересування і що їх двір перетворився на вокзал, а діти більше не мають можливості безпечно гуляти у дворі (а.с.85).

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 посилається також на те, що через незаконне будівництво по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 порушаються права територіальної громади.

Згідно ч. 2 ст. 35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі в справі також за клопотанням сторін, інших осіб, які беруть участь у справі. Якщо суд при прийнятті позовної заяви, здійсненні провадження у справі до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Суд першої інстанції не перевірив належним чином порушення права інших осіб, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, не залучив до участі у розгляді справи територіальну громаду та безпідставно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_10, застосувавши ч.5 ст. 376 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду ухвалено без додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_11, Дніпропетровської міської ради про визнання права власності.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2011 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 до ОСОБА_11, Дніпропетровської міської ради про визнання права власності.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: