РІШЕННЯ

Іменем України

26.09.2016 Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого -судді Лозинського Б.М.

з участю секретаря- Голайдо Т.О.

позивача- Мостової Г. А.

представника позивача- Огоновського О.З.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача- Боднарчук А. С.

представника відповідача- Цьвок Б. І.

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, суд,-

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування зазначеного позову зазначає, що 17 вересня 2012 року близько 19.55 год., ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Науковій у м. Львові в напрямку вул. Стрийської, поблизу будинку №62, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5 та 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); Р.2 п.п. 2.3 б) і д); Р. 10 п. 10.1; Р. 12 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він керуючи транспортним засобом, був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, перед зміною напрямку руху з метою перестроювання зі середньої (другої) смуги рухи на ліву (третю) смугу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виникненні небезпеки для руху, яку він обєктивно спроможний був виявити пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, відстані), що призвело до дорожньо-транспортної пригоди наїзду на зазначених пішоходів, які перетинали проїзну частину дороги справа на ліво відносно напрямку транспортного засобу та отримання ними тілесних ушкоджень. Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження: травму тіла у вигляді закритих переломів кісток тазу, закритого перелому лівої малогомілкової кістки, синців та саден на лівій руці, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості та ознакою тривалого розладу здоровя. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача зазнала матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування та доїзд, а також зазнала моральних страждань, у звязку з чим просить стягнути з відповідачів 9644 гривень матеріальної шкоди та 90000 гривень моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПрАТ «Стархова компанія «АХА Страхування». В обґрунтування позову зазначає, що за фактом ДТП ОСОБА_3, ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності. Вважає, що у звязку з неправомірними діями останніх обом сторонам ДТП було завдано шкоди, тому він теж має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зокрема за фактом ДТП ОСОБА_1 було завдано збитків на суму 3497,06 грн. та моральних збитків, які він оцінює у 90000 гривень.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник свій позов підтримали та просили задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Зустрічного позову не визнали, просили в задоволенні такого відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник проти задоволення первісного позову заперечили, зустрічний позов просили задовольнити.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» проти задоволення первісного позову заперечив, щодо вирішення зустрічного покладається на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення зустрічного позову, первісний позов просив задовольнити.

Заслухавши сторін, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17 вересня 2012 року близько 19.55 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Науковій у м. Львові в напрямку вул. Стрийської, поблизу будинку №62, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5 та 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); Р.2 п.п. 2.3 б) і д); Р. 10 п. 10.1; Р. 12 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він керуючи транспортним засобом, був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, перед зміною напрямку руху з метою перестроювання зі середньої (другої) смуги рухи на ліву (третю) смугу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при виникненні небезпеки для руху, яку він обєктивно спроможний був виявити пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, відстані), що призвело до дорожньо-транспортної пригоди наїзду на зазначених пішоходів, які перетинали проїзну частину дороги справа на ліво відносно напрямку транспортного засобу та отримання ними тілесних ушкоджень. Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження: травму тіла у вигляді закритих переломів кісток тазу, закритого перелому лівої малогомілкової кістки, синців та саден на лівій руці, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості та ознакою тривалого розладу здоровя.

За вказаним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000141.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.02.2016 року кримінальне провадження № 0000141 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України було закрито та звільнено його від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності.

Будь-яких доказів, які б спростовували вину ОСОБА_1 у вчинення дорожньо-транспортної пригоди сторонами суду не надано, відтак суд вважає доведеним факт наявності протиправних дій ОСОБА_1 яким завдано шкоди позивачу ОСОБА_3

Згідно з частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт заподіяння позивачу ОСОБА_3 А матеріальної шкоди в розмірі 9644 гривень (а.с. 6-14), відтак суд вважає що зазначена вимога є підставною та підлягає задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п.5 Постанови Пленуму ВСУ, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи фактичні обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази, зокрема наявність та ступінь важкості тілесних ушкоджень Позивача, також те, що Позивач допустила необережність, здійснюючи перехід дороги в невстановленому місці, суд вважає за необхідне позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково в розмірі 2000 грн.

Разом з тим, визначаючи особу, з якої слід стягнути кошти, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Судом встановлено, що цивільно правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування».

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15 і не погодитись з нею у суду немає підстав.

З обставин справи вбачається, що позивач у порядку встановленому Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за виплатою страхового відшкодування не звертався. Суд вважає, що таким чином Позивач відмовилася від передбаченого права одержати страхове відшкодування, відтак має право отримати відшкодування завданої шкоди за рахунок особи, яка її завдала.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку що вимоги ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог, заявлених ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві, суд вважає, що такі є безпідставними та задоволенню не підлягають зважаючи на наступне.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Таким чином, за загальним правилом, закон закріплює обовязок особи відшкодувати заподіяну шкоду за наявності вини такої особи.

Згідно з приписами частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини пятої зазначеної статті, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів які б вказували на наявність вини чи інших випадків, передбачених законом, з наявність яких б виникав обовязок ОСОБА_3, ОСОБА_4 відшкодувати ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоди.

Керуючись статтями 509, 1066, 1067, 1087 ЦК України, статтями 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 9644,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Львівської області.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова: ОСОБА_5