Справа № 211/1410/12 Провадження № 22-ц/772/1785/2016Головуючий в суді першої інстанції Волошина Т. В.
Категорія Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого судді Медяного В.М.,

суддів: Сала Т.Б., Марчук В.С.,

за участю секретаря Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про надання дозволу на примусове проникнення до приміщень боржника ОСОБА_2,

за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року,

встановила:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2012 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 5 000 000 (п'ять мільйонів) гривень.

У березні 2016 року відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області звернувся до суду у даній справі з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до приміщень боржника ОСОБА_6, а саме до об'єктів нерухомого майна, розташованих на арештованій земельній ділянці боржника, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1 в СТ "Протон" м. Ладижин Вінницької області для перевірки майнового стану боржника та проведення опису й арешту належного боржнику майна відповідно до ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" (при примусовому виконанні виконавчого провадження № 35840533 з виконання виконавчого листа № 211/1410/12 від 18.12.2012 р. Ладижинского міського суду Вінницької області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 8500000 грн).

Посилається на те, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває зведене виконавче провадження № 37234147 про стягнення коштів із боржника ОСОБА_6, до складу якого входять виконавчі провадження: № 35840533 з виконання виконавчого листа №211/1410/12 від 18.12.2012 Ладижинського міського суду Вінницької області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 8500000 гривень (відкрито за постановою від 27.12.2012) та № 34351262 з виконання виконавчого листа № 211/447/12 виданого 01.06.2012 Ладижинського міського суду Вінницької області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 коштів в розмірі 1543878,77 гривень (відкрито за постановою від 19.09.2012).

Оскільки вимоги по зведеному виконавчому провадженню боржником станом на 15.03.2016 року не були виконані, органом державної виконавчої служби було вжито заходів примусового характеру шодо проведення перевірки майнового стану боржника ОСОБА_6 в усіх приміщеннях об'єктів нерухомого майна, розташованих на арештованій земельній ділянці боржника, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, в СТ "Протон" м. Ладижин Вінницької області, та у випадку виявлення майна боржника на яке можливо звернути стягнення, провести його опис та арешт відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, провести відповідні виконавчі дії 24.02.2016, 26.02.2016, 29.02.2016 державним виконавцем не представилось можливим, оскільки приміщення за адресою: СТ «Протон» м. Ладижин Вінницької області, що належать боржнику були зачинені ним. Разом з цим належним чином повідомлений боржник ОСОБА_6 у зазначений час та день запланованих виконавчих дій за даною адресою не з'явився та належні йому приміщення не відчинив, про що були складені акти державного виконавця від 24.02.2016 р., 26.02.2016 р. та 29.02.2016 р.

Таким чином, боржник ухиляється від самостійного виконання вимог зведеного виконавчого провадження, фактичне виконання якого можливо на даний час за рахунок примусової реалізації виявленого за боржником майна.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року у задоволенні подання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про надання дозволу на примусове проникнення до приміщень боржника ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою подання задовольнити. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області - Калинчук С.І. апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Повідомлені судом сторони у справі та інші заінтересовані особи до суду апеляційної інстанції не з'явилися, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні подання відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про надання дозволу на примусове проникнення до приміщень боржника ОСОБА_6, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що у судове засідання представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду подання.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки як пояснив представник відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ Калинчук С.І. суду апеляційної інстанції представник відділу дійсно повідомлявся судом про час і місце розгляду даного подання, а тому прибув у визначений судом час у приміщення суду, але з невідомих причин не був запрошений у судову залу для участі у розгляді даного подання, можливо через те, що в цей час у даному суді розглядалося також інше подання відділу ДВС.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

За зверненням державного виконавця в порядку п. 10 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» суд на підставі ст.376 ЦПК України вирішує питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника при виконанні судових рішень.

Пунктом 15 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що при виконанні судових рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи державний виконавець має право безперешкодно входити на земельні ділянки, в жилі та інші приміщення боржників фізичних осіб, проводити в цих приміщеннях огляд, за необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати ці приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належні боржникові майно, яке там знаходиться та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 11 ч. 3 ст. 11 зазначеного Закону зазначено, що державний виконавець при виконанні судових рішень має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебуває зведене виконавче провадження № 37234147 про стягнення коштів із боржника ОСОБА_6, до складу якого входить, зокрема виконавче провадження № 35840533 з виконання виконавчого листа №211/1410/12 від 18.12.2012 Ладижинського міського суду Вінницької області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 8 500 000 гривень (відкрито за постановою від 27.12.2012 р.).

24.02.2016 р., 26.02.2016 р. та 29.02.2016 р. державним виконавцем було зроблено виходи за місцем знаходження приміщень, що належать боржнику ОСОБА_6 за адресою: СТ "Протон" м. Ладижин Вінницької області, однак потрапити до приміщень не представилось можливим, оскільки приміщення за адресою: СТ"Протон" м. Ладижина Вінницької області були зачинені, про що складені відповідні акти.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 25 червня 2003 року ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої в м. Ладижин, СТ "Протон", цільове призначення для ведення садівництва.

Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 22 Конституції закріплені в ній права і свободи людини й громадянина не є вичерпними. Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Статтею 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Також відмовляючи в задоволенні даного подання, суд першої інстанції виходив з того, що право на недоторканість житла, закріплене у положеннях ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Право на недоторканість житла також закріплене в ст. 12 Загальній декларації прав людини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав та основних свобод людини від 04 листопада 1950 року (ратифікованоЗаконом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року), ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року (ратифікованоУказом Президії Верховної Ради Української РСР №2148-VIII від 19 жовтня 1973 року).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що державним виконавцем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який підтверджував би, що приміщення за адресою: СТ "Протон" м. Ладижин Вінницької області є власністю ОСОБА_6, а також чи взагалі на арештованій земельній ділянці знаходяться будь-які об'єкти нерухомого майна, оскільки як вбачається із відомостей Відділу Держземагентства у м. Ладижині Вінницької області за ОСОБА_6 дійсно рахується земельна ділянка за адресою: м. Ладижин СТ "Протон", площею 0,1000 га згідно державного акту серії НОМЕР_4 від 25 червня 2003 року з цільовим призначенням для садівництва.

Також місцевий суд вважає, що державним виконавцем не надано жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує факт навмисного ухилення боржника від виконання зобов'язання. Адже, саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Проте, державний виконавець не надав та не вказав про наявність будь-яких доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, майна, зміну місця проживання чи місця роботи, перешкоджання в реалізації арештованого майна тощо). Натомість, як вбачається із обґрунтування подання частина майна боржника вже арештована, проте в матеріалах подання відсутні відомості про вжиття державним виконавцем заходів щодо його реалізації.

Крім цього, суд вважає. що заявником належними та допустимими доказами не підтверджено факт того, що боржник належним чином викликався до виконавчої служби, з приводу виконання зазначеного виконавчого документу, оскільки у матеріалах клопотання відсутні відомості про належне повідомлення боржника про проведення виконавчих дій 24.02.2016 р., 26.02.2016 р. та 29.02.2016 р. Матеріали клопотання містять лише одну копію фіскального чеку про направлення рекомендованого листа ОСОБА_10 24.02.2016 р., проте у клопотанні та у всіх інших судових та виконавчих рішеннях прізвище боржника зазначено ОСОБА_6, а також не надано рекомендованого повідомлення про отримання боржником цього листа. Таким чином суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави вважати, що повідомлення про виклик направлялось саме боржнику у даному виконавчому провадженні ОСОБА_6, а тому відсутні відомості про вжиття державним виконавцем всіх, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», заходів примусового виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки встановлено, що при вирішенні даного питання судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та відповідно порушено порядок, встановлений для вирішення даного питання.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді даного подання дійшов неправильного та необґрунтованого висновку про те, що боржник у справі ОСОБА_10 не ухиляється від самостійного виконання вимог зведеного виконавчого провадження, фактичне виконання якого на даний час можливо за рахунок примусової реалізації виявленого за боржником майна.

Судом першої інстанції належним чином не дослідив докази, надані в обґрунтування даного подання, не дослідив причини та умови, які стали підставою для звернення до суду з поданням, зокрема, причини невиконання боржником виконавчого документа, ухилення його від участі у проведенні виконавчих дій, спрямованих на виявлення його майна, його опису та арешту, наявності об'єктивних перешкод у реалізації виявлених за боржником земельних ділянок та рухомого майна.

Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на те, що судом першої інстанції невірно застосовані норми міжнародного законодавства при розгляді даного подання, оскільки судом вирішувалось питання щодо надання дозволу примусового проникнення до приміщень, належних боржнику (які за зібраними даними у виконавчому провадженні є об'єктами комерційної нерухомості), а відтак не відносяться до житлового приміщення, на що суд невірно посилався, відмовляючи у задоволенні даного подання.

За таких обставин, ухвала суду є незаконною та не може залишатися в законній силі, оскільки суд порушив порядок, встановлений для вирішення даного питання, що відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали судді з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області задовольнити частково.

Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 29 березня 2016 року скасувати та передати дане питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ Т.Б. Сало

/підпис/ В.С. Марчук

Згідно з оригіналом: