Справа № 591/4852/16-ц
Провадження № 2/591/2367/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Бурда Б.В.

при секретарі - Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач мають спільну дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням суду від 17.05.2016 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також на її утримання до досягненням сином 6 років в розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку відповідача. Про те, відповідач належним чином не виконує судове рішення, в наслідок чого за відповідачем утворилася заборгованість, розмір якої станом на 07.09.2016 року становить 21139,52 грн. Вважає, що у зв'язку з несвоєчасною сплатою аліментів на утримання сина та на її утримання у період з грудня 2015 року по червень 2016 року, відповідач має сплатити їй неустойку (пеню) у розмірі 45216,36 грн. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів за вказаний період у розмірі 45216,36 грн.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача позов заперечив та пояснив, що позивачем не вірно проведений розрахунок пені. Окрім того зазначив, що неустойка має визначатися лише за період, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини відповідача, а через дії позивача яка затягувала розгляд справи про стягнення аліментів.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані суду докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 травня 2016 року з відповідача на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти: на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, починаючи стягнення з 10.12.2015 року; на утримання ОСОБА_1 в розмірі 1/10 частини заробітку щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 шестирічного віку, починаючи стягнення з 10.12.2015 року.

Вказане судове рішення набрало законної сили 07.06.2016 року, на ним були видані виконавчі листи, які стягувачем пред'явлені для примусового виконання до ВДВС.

Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного державним виконавцем Зарічного ВДВС м. Суми, сума заборгованості ОСОБА_4 за період з грудня 2015 року по червень 2016 року становить: зі сплати аліментів на утримання сина - 15099,65 грн., зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_1 - 6039,87 грн. (а.с. 16)

Статтею 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що передбачена статтею196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 висловлено правову позицію, у якій зазначено, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до правового висновку, висловленого в Постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

З представленого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів вбачається, що позивач розрахувала пеню з грудня 2015 року по день подачі до суду позову про стягнення пені. Однак з таким розрахунком погодитися не можливо, оскільки він проведений без дотримання наведених вище положень закону та не враховує правовій позиції Верховного Суду України, викладені в постановах ВСУ у справі від 01 липня 2015 року № 6-94 цс15 та від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 щодо розрахунку суми пені за прострочення сплати аліментів.

Розраховуючи пеню відповідно до постанови ВСУ від 03.02.2015 року суд бере за основу суми заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини, розраховані державним виконавцем по місяцях відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», починаючи з грудня 2015 року по червень 2016 року (а.с. 16). Суму заборгованості за кожний місяць помножено на 1 % пені і помножено на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальну суму неустойки (пені) визначено шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Нарахована в такий спосіб пеня по сплаті аліментів становить 4595,69 грн.

А саме:

рікмісяцьАліменти на дитину (1/4 частина)сплаченоКількість днівРозмір пені
2015грудень2644,58031819,82
2016січень1919,93031595,18
2016лютий2048,21029593,98
2016березень1970,04031610,71
2016квітень2365,96030709,79
2016травень2091,57031648,39
2016червень2059,39030617,82
всього4595,69

Доводи відповідача щодо того, що обов'язок по сплаті аліментів на утримання дитини у нього виник лише на підставі рішення суду від 17.05.2016 року, яке вступило в законну силу 07.06.2016 року, не заслуговують на увагу, оскільки обов'язок утримувати дитину у відповідача виник з часу народження дитини, що закріплено в ст.180 СК України, а згідно положень ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Крім того, як вбачається з копії Рішення суду від 17.05.2016 року, після подання ОСОБА_1 до суду позову про стягнення аліментів, відповідач припинив надання допомоги на утримання сина, навіть у мінімальному розмірі.

Тому, на думку суду, вина ОСОБА_4 у виконанні свого обов'язку по утриманню дитини має місце з часу пред'явлення позивачем позову про стягнення аліментів, тобто з 10.12.2015 року.

З урахуванням зазначених вище обставин та положень ч. 1 ст. 196 СК України, відповідач, з вини якого виникла заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини має сплатити позивачу неустойку (пеню) за період прострочення з грудня 2015 року по червень 2016 року в розмірі 4595,69 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання позивача до досягнення сином сторін 6 років суд вважає за необхідне зауважити.

Право на утримання в розмірі 1/10 частини заробітку відповідача щомісячно позивач набула у відповідності до положень ст. 84 СК України, яка є складовою частиною Глави 9 СК України «Права та обов'язки подружжя по утриманню».

Натомість ст. 196 СК України, на підставі якої позивач вимагає стягнути неустойку за несвоєчасну сплату аліментів на своє утримання до досягнення шести років, міститься в Главі 15 «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання».

Предметами регулювання вказаних глав є нетотожні правовідносини.

Більш того, системний аналіз змісту Глави 15 й Глави 9 СК України («Обов'язок по утриманню інших членів сім'ї та родичів»), а також ст. 10 СК України, вказує на те, що норми положень Глави 15 СК України, до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК України, можуть застосовуватись лише у випадку прямого на це посилання.

Оскільки Глава 9 СК України «Права та обов'язки подружжя по утриманню» не містить у собі посилання на те, що визначення заборгованості за аліментами, що стягуються у відповідності до Глави 9 СК України, а також повне або часткове звільнення їх від сплати заборгованості провадяться відповідно до положень, встановлених статтями 194-197 цього Кодексу, положення ст. 196 СК України на спірні правовідносини не поширюються.

А до заборгованості по аліментам на утримання позивача до досягнення дитиною шести років, можуть бути застосовані інші санкції матеріального характеру, передбачені цивільним законодавством, але на їх застосування позивач не зазначає, тому у стягненні пені на заборгованість по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_1 належить відмовити за безпідставністю.

З урахуванням наведених вище обставин та норм права суд вважає, що позов є частково обґрунтованим та з відповідача на користь позивача належить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 4595,69 грн. В задоволенні позову в іншій частині суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позову (позов задоволено на 10,2 % від заявленого розімну) з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати понесені на сплату судового збору, пропорційно задоволеній частині позовних вимог, в розмірі 56,22 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 4595,69 грн.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити за необґрунтованістю вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 56,22 грн. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя