Справа № 464/1425/16-ц
пр.№ 2/464/770/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 70 000,00 грн. заборгованості за договором позики (розпискою) від 22.08.2015р., а також 2100,00 грн. індексу інфляції, 909,04 грн. трьох процентів річних, 1000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно розписки від 22.08.2015р. відповідач отримав від позивача кошти в сумі 70 000 грн., які зобовязався повернути до 29.08.2015р., про що зазначив у розписці, проте вказані кошти не були повернуті відповідачем до даного часу, у звязку із чим просить стягнути з останнього загальну суму заборгованості, суму інфляції та 3% річних за період прострочення повернення боргу. Крім того, стверджує, що діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась душевних переживаннях та появі сумнівів у можливості повернення позичених коштів, а тому вважає, що грошове відшкодування за завдану моральну шкоду становить 15 000 грн.

Представник позивача подав до суду заяву за змістом якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задоволити, а розгляд справи здійснювати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

У звязку з неявкою сторін та з врахуванням поданої представником позивача заяви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 серпня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, шляхом особистого складення відповідачем розписки від 22.08.2015р., згідно якої останній отримав від позивача кошти в сумі 70 000 грн. та взяв на себе зобовязання повернути отримані кошти до 29.08.2015р., про що здійснив відповідний запис у вказаній розписці. Однак, взяті на себе зобовязання відповідач у визначений строк не виконав та отримані кошти не повернув.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобовязується їх повернути позикодавцеві таку ж суму. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження укладання договору позики може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним згідно із ст.526 ЦК України є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства.

З огляду на зазначене з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики (розпискою) від 22.08.2015р. в сумі 70 000, 00 грн.

Крім того, задоволенню підлягають вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних та індексу інфляції з огляду на наступне.

За правилами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні втрати повязані з інфляційними процесами в державі і за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів.

Згідно представлено позивачем розрахунку, загальна сума 3% річних, нарахованих за період прострочення з 29.08.2015р. по 03.02.2016р. становить 909,04 грн., а сума інфляційних збитків по заборгованості за обрахований період складає 2100 грн.

Враховуючи те, що відповідачем було прострочено виконання грошових зобовязань перед позивачем, не виконано такі у встановлений строк, з нього підлягає стягненню заборгованість за договором позики (розпискою) з врахуванням суми інфляційних коштів та 3% річних, що в загальному становить 73 009,04 грн.

Водночас, не підлягає задоволенню вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000 грн., як наслідок прострочення виконання боргових зобовязань, висновок про що прийнято з наступних підстав.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розяснено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то судам необхідно зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Правовідносини за договором позики регулюються нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України, аналіз яких свідчить, що ними не передбачено відшкодування моральної шкоди, як один з видів відповідальності за порушення умов договору позики.

Зокрема, відповідно до ст.611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди.

Наслідки порушення договору встановлені ст.625 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди. Не передбачає наслідків порушення договору відповідачем і укладений між сторонами договір позики (розписки) від 22.08.2015 року.

З врахуванням наведеного, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягнення понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 740,10 грн., що підтверджені відповідними платіжними дорученнями (квитанціями).

На підставі ст.ст.526, 530, 533, 599, 611, 625, 1046-1050 ЦК України та керуючись ст.ст.1, 10, 60, 88, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 73 009 гривень 04 коп. заборгованості за договором позики (розпискою) від 22.08.2015р. (в т.ч. три проценти річних та індекс інфляції) та 740 гривень 10 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: