Справа №203/3469/16-ц
Провадження №2/0203/1203/2016
07.11.2016 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
26 липня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 05.11.2014 року відповідач, керуючи автомобілем «Mercedes» на 170 км автошляху «Знамянка Луганськ Ізварине» у напрямку м. Кривого Рогу скоїв наїзд на батька позивача, ОСОБА_3, у результаті якого останній загинув. Відповідача було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК). Вартість послуг, повязаних з похованням батька, склала 16 859,51 грн. Крім того, позивачу було заподіяно й моральну шкоду, яку вона оцінює у 493 290,00 грн. У звязку з тим, що добровільно відшкодувати шкоду відповідач відмовляється, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з нього компенсації заподіяної матеріальної шкоди в сумі 16 859,00 грн., компенсації заподіяної моральної шкоди в сумі 493 290,00 грн., а також судових витрат (а.с.а.с. 1 5).
У судовому засіданні позивач, її представник підтримали заявлені вимоги у повному обсязі.
Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).
Витрати позивача, повязані з похованням вітчима та встановленням надгробного памятника, склали 16 859,00 грн. (а.с. 23).
12 листопада 2014 року померла матір позивача (дружина ОСОБА_3О.), ОСОБА_4 (а.с. 11).
Згідно з висновком Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 03.12.2014 року №70/27-897 (а.с.а.с. 75 79):
-у цій дорожній обстановці дії відповідача не відповідали вимогам пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (швидкість руху у темний час доби, в умовах недостатньої видимості, у випадку виникнення небезпеки для руху або перешкоди), проте така невідповідність з технічної точки зору не знаходиться у причинному звязку з пригодою;
-відповідач не мав можливості уникнути наїзду на пішохода.
Згідно з висновком судово-психологічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_5 від 04.02.2016 року №7241 (а.с.а.с. 87 101):
-смерть вітчима субєктивно сприймалась позивачем як психотравмувальна;
-страждання позивача виразилися у відчутті тривоги, страху за себе і своїх близьких та пригніченості, які виникли після подій 05.11.2014 року незалежно від її волевиявлення;
-позивачеві були спричинені страждання за умов ситуації, що мала місце 05.11.2014 року.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності з частиною 3 статті 1193 ЦК вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.
При цьому суд вважає, що підстав для врахування вини вітчима позивача не існує, оскільки матеріальні вимоги позивача полягають виключно у відшкодуванні витрат, повязаних з його похованням.
Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача 16 859,00 грн.
Що стосується вимог позивача компенсувати їй заподіяну моральну шкоду, то суд також вважає за необхідне задовольнити їх у повному обсязі з наступних підстав.
За правилами частини 1 статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини.
Частиною 2 статті 1167 ЦК передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Факт завдання моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях через смерть вітчима, встановлено судом, а тому суд доходить висновку про те, що, незалежно від відсутності вини, відповідач як безпосередній заподіювач шкоди має компенсувати таку шкоду.
Суд вважає обґрунтованим розрахунок розміру моральної шкоди, який базується на науково-методичній літературі, рекомендованій Міністерством юстиції України, та авторських методиках, що використовуються у професійному середовищі (а.с. 6).
Разом з цим, при задоволенні немайнових вимог у повному обсязі суд також бере до уваги те, що смерть вітчима є смертю близької людини і непоправна за своєю суттю.
Крім того, у контексті обставин, що оцінюються у рамках цієї справи, суд також зважає на смерть матері позивача, яка померла за сім днів після смерті чоловіка, що обєктивно посилило моральні страждання позивача від смерті вітчима. На думку суду, смерть матері має юридичне (доказове) значення при розвязанні цього спору, має оцінюватись у сукупності всіх доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки така смерть має безумовний обєктивний нематеріальний причинно-наслідковий звязок зі смертю вітчима позивача.
Приймаючи до уваги положення наведених вище норм та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь моральних страждань, суд вважає, що суму компенсації за завдану моральну шкоду визначено позивачем вірно.
У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь позивача також слід стягнути витрати останньої зі сплати судового збору в сумі 7 165,60 грн. (а.с.а.с. 36, 103).
Керуючись статтями 4 11, 15, 18, 57 60, 79, 88, 169, 208, 209, 212 215, 218, 224 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) компенсацію заподіяної матеріальної шкоди в сумі 16 859,00 грн., компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 493 290,00 грн., компенсацію судових витрат у сумі 7 165,60 грн., разом 517 314,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення також може бути оскаржене вiдповiдачем в апеляційному порядку.
Повний текст заочного рішення складено 08 листопада 2016 року.
Суддя М.О. Католікян