Справа №490/331/14-ц 16.05.2016 16.05.2016 16.05.2016
Провадження №22-ц/784/1022/16
Справа № 490/331/14-ц
Провадження № 22 ц/ 784/1022/16 Головуючий першої інстанції: Батченко О.В.
Категорія - 5 Доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

16 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

з участю:

- представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

- відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2016 року ухвалене за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

встановила:

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 відповідно до їх часток у спільній частковій власності на будинок за цією адресою: 16/100 часток належать їй, 11/20 часток - відповідачу ОСОБА_4, а 29/100 частки - відповідачу ОСОБА_5, що встановлений єдиним варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи від 06 травня 2015 року № 125-008. Зазначала, що у 2008 році частка ОСОБА_5 виділена в окрему адресу: АДРЕСА_2 та з цього часу відповідач самовільно встановила паркан на земельній ділянці спільного користування, відгородивши найбільшу частину земельної ділянки, на якій побудувала житлові та нежитлові будівлі, що порушує її права на користування землею.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2016 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наданого суду апеляційної інстанції рішення народного суду Центрального району м. Миколаєві від 16 квітня 1973 року, яке набрало чинності 27 квітня 1973 року, проведено реальний поділ домоволодіння АДРЕСА_1.

-2-

Цим рішенням суду, постановлено виділити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в житловому будинку приміщення 1-2 площею 18,5 кв.м. та басейн, що складає 29/100 часток від усього домоволодіння; ОСОБА_8 в житловому будинку приміщення 2-2, 2-3, 2-4, площею 30,2 кв.м., сени а-1, сарай Б-1, сарай В-1, погреб Д-1, вбиральню Г-1, що складає 55/100 часток та ОСОБА_9 в житловому будинку приміщення 1-1 та 1-3, площею 11,1 кв.м., що складає 16/100 часток (а.с.130).

Рішенням народного суду Центрального району м. Миколаєва від 12 листопада 1975 року проведено поділ земельної ділянки АДРЕСА_1 загальною площею 573 кв.м.

За цим рішенням суду, виділено в користування власнику 29/100 часток житлового будинку за тією ж адресою ОСОБА_6 (нині власник ОСОБА_5.) - 198 кв.м. земельної ділянки, власнику 55/100 часток ОСОБА_8 (нині власник ОСОБА_4) - 234 кв. м., власнику 16/100 часток ОСОБА_9 (нині позивач) - 141 кв.м. (а.с.52-57, 66,111).

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів від 03 травня 1979 року №421 збільшено площу земельної ділянки за вищезазначеною адресою на 137 кв.м. (а.с.12).

За договором № 2-858 від 08 червня 1979 року ОСОБА_8 продала ОСОБА_4 11/20 часток жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд в АДРЕСА_1 що розміщені на земельній ділянці розміром 500 кв.м. (а.с. 111-112).

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 27 лютого 2007 року за №461, 29/100 частині житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, надано нову адресу: АДРЕСА_2 (а.с.51).

Розпорядженням адміністрації Центрального району від 29 березня 2011 року ОСОБА_5 оформлено самовільно побудовані житлову прибудову літ. а - 1 переобладнану з нежитлової прибудови житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею 16,0 кв.м., нежитлову прибудову літ. А - 2 переобладнану з сараю літ. Х загальною площею 20,1 кв.м., нежитлову прибудову літ. А-3 переобладнану з частини сараю літ. Ж загальною площею 6,2 кв.м., житлову прибудову літ. а - 4 переобладнану з нежитлової прибудови житловою площею 8,1 кв.м., загальною площею 8,1 кв.м., душ літ. З площею забудови 1,8 кв.м., вбиральню літ. Н площею забудови 1,7 кв.м., сарай літ. О площею забудови 7,5 кв.м., гараж літ. Ф збільшений у розмірах на 17, 6 кв.м. (а.с.41-50).

У відповідності до рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2012 року, яке набрало законної сили 22 червня 2012 року, право власності на 16/100 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Миколаєві у порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 отримала позивач ОСОБА_2 (а.с.5).

Частиною 1 статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини 4 цієї ж статті ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на

-3-

будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежно користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно - будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах про встановлення порядку користування земельною ділянкою співвласників житлового будинку сторони зобов'язані подати документи про надання її для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд; план земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості); план цієї ділянки із зазначенням її частин, що перебувають у фактичному користуванні кожного із співвласників житлового будинку, а також розташованих на ній будівель, плодоягідних насаджень; правовстановлюючі документи на будинок із зазначенням розміру часток кожного із співвласників; угоду чи рішення суду про поділ будинку в натурі або визначення порядку користування ним і угоду про порядок користування земельною ділянкою, якщо вона мала місце.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду першої інстанції, задовольнити її позовні вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 за єдиним варіантом судової будівельно-технічної експертизи № 125-008 від 06 травня 2015 року.

При цьому позивач не бере до уваги того, що даною експертизою встановлюється порядок користування, виходячи з фактичного розміру земельної ділянки, якою користуються сторони - 738,0 кв.м. Експерт вказує на різницю у розмірах земельної ділянки, що надавалася під забудову попереднім власникам будинку та фактичною площею, яку займають сторони (а.с.76-86).

Як встановлено попереднім власникам будинку виділено земельну ділянку площею 710 кв.м. Саме у такому розмірі земельна ділянка перейшла у користування до правонаступників - сторін у справі.

Документів про надання додаткової площі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.

-4-

Більш того, згідно із висновком зазначеної експертизи на даний час не тільки збільшилась на 28,0 кв.м. загальна площа земельної ділянки, але й змінилась конфігурація її меж. Кожному із співвласників визначено місце розташування земельної ділянки, у тому числі і надлишками: ОСОБА_2 - 216, 94 кв.м., надлишки - 4, 48 кв.м., ОСОБА_4 - 263, 22 кв.м., надлишки - 15,4 кв.м., ОСОБА_5 - 257, 84 кв.м., надлишки - 8,12 кв.м. (а.с.76-86).

Таким чином, визначити порядок користування спірною земельною ділянкою, на якому наполягає позивач ОСОБА_2, неможливо, оскільки в такому випадку рішенням суду були б закріплені нові межі земельної ділянки і закріплено за сторонами право користування самовільно зайнятими надлишками земельної ділянки у 28, 0 кв.м., що виходить за межі компетенції суду.

Разом з тим, на думку колегії суддів, визначити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 у м. Миколаєві, що фактично знаходиться в користуванні сторін, з урахуванням їх часток можливо лише за умови належного оформлення самовільно зайнятої земельної ділянки (надлишків) площею 28, 0 кв.м.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції є передчасними та всі співвласники житлового будинку згодні з визначеним експертом варіантом користування земельною ділянкою не заслуговують на увагу.

Саме до цього зводяться і висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні. Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Згідно із ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303,308, 315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 04 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова