АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/1485/16 Головуючий 1 інст. Майстренко О.М.
Категорія: право власності
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Кружиліної О.А.,

ОСОБА_1

за участю секретаря - Гончар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та визначення порядку користування квартирою, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити його порушене право та вселити в трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, визначити порядок користування цією квартирою, виділивши йому в користування кімнату, площею 13 кв. м, залишити в спільному користуванні співвласників кухню, площею 6,9 кв.м, вбиральню, площею 1,1 кв.м, ванну кімнату, площею 2,0 кв. м, коридор, площею 9,2 кв.м, вбудовані шкафи, площею 0,4 та 0,3 кв.м.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що він є власником ? частини вказаної квартири. В цій квартирі мешкає його сестра - відповідач по справі ОСОБА_2 зі своєю неповнолітньою дочкою. Незважаючи на те, що позивачу належить частка в цій квартирі, відповідач чинить йому перешкоди у користуванні власністю, не надає ключей від квартири, заважає у доступі в квартиру, не відчиняє дверей. За даним фактом ОСОБА_3 звертався із відповідною заявою до правоохоронних органів, на яку йому було запропоновано звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила припинити право спільної власності ОСОБА_3 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2. Присудити на користь ОСОБА_3 грошову компенсацию за належну йому 1/4 частку квартири у сумі 92 851 гри. 35 коп., яку стягнути з ОСОБА_2

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що спільне проживання в квартирі разом із позивачем є неможливим, так як між ними склалися неприязні відносини. ОСОБА_3 мешкає зі своєю сімєю в іншому місці, не сплачує комунальні послуги за квартиру, не приймає участі у ремонті квартири.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Поновлено його порушене право та вселено до квартири АДРЕСА_1, визначено порядок користування цією квартирою, виділивши в користування ОСОБА_4 кімнату, площею, 13 кв. м. Залишено в спільному користуванні співвласників кухню, площею 6,9 кв. м, вбиральню, площею 1,1 кв. м, ванну кімнату, площею 2,0 кв. м, коридор, площею 9,2 кв. м, вбудовані шафи, площею 0,4 та 0,3 кв. м. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила скасувати постановлене у справі рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, задовольнивши у повному обсязі її зустрічний позов.

Скарга містить посилання на те, що судом першої інстанції не враховано, зо позивач не відшкодовує витрати на утримання квартири в належному стані та комунальні послуги та те, що спільне користування спірною квартирою є неможливим, оскільки сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть та між ними склалися неприязні відносини.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача, які полягають у перешкоджанні у доступі позивача до спірної квартири, а також проживання в ній, порушує права позивача, як співвласника.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та доказах, які містяться в матеріалах справи, з яких вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Проте, відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні та володінні належною їй власністю, не впускаючи її до квартири.

Статтею 41 Конституціїї України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Посилання апеляційної скарги на те, що право спільної власності відповідача на ? частку квартири повинно бути припинено, оскільки спільне проживання сторін у спірній квартирі є неможливим судовою колегією до уваги не приймаються.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припиненим за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не можу бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем ОСОБА_2 такі умови було виконано.

Як зазначалося, ОСОБА_3 є власником ? частини спірної квартири, будь-якого іншого житла не має; позбавлення його права власності на це майно є порушенням його прав та інтересів.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Несплата відповідачем комунальних послуг також не є підставою для позбавлення права власності на належне йому майно.

Це питання може бути вирішено у іншому порядку.

Рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, п.1 ч.1 ст.308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді - О.А. Кружиліна

ОСОБА_1