Категорія 57Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Державного територіально галузевого обєднання (далі ДТГО) «Південно-Західна залізниця» про стягнення матеріальної і моральної шкоди за неналежне виконання договору з послуг перевезення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернулася в суд 8 червня 2015 року.

Зазначала, що в лютому 2015 року у неї виникла потреба відвідати м. Москву, тому заздалегідь придбала квитки на літак Київ (Бориспіль) - Москва (Домодєдово). Дата та час запланованого вильоту 4 березня 2015 року о 09.50 год.

Для прибуття до м. Київ вона придбала 20 лютого 2015 року квиток на 4 березня 2015 року на поїзд №050л сполученням Трускавець-Київ. Місце відправлення - м. Вінниця, призначення Київ-пасажирський. Дата та час відправлення поїзду з м. Вінниці 04.03.2015 року о 04.36 год. Дата та час прибуття у м. Київ 04.03.2015 року о 07.15 год. Тривалість поїздки з м. Вінниці до м. Києва, відповідно до квитка і розкладу, становила 3 год. 34 хвилини.

Вказала, що згідно розкладу руху поїзда у неї після прибуття поїзду до м. Києва було достатньо часу для завчасного проїзду з залізничного вокзалу до аеропорту для реєстрації та посадки на літак. Однак поїзд запізнився на 1 год. 40 хв. і через це вона прибула до м. Києва о 08.55 год.. Внаслідок цього вона запізнилася на авіарейс, на який у неї був придбаний квиток, а тому була змушена придбати новий квиток на інший час на аналогічний авіарейс, яким вона прибула до м. Москви (Домодєдово).

У позовній заяві позивач зазначає, що у звязку із вказаними обставинами їй була завдана з вини відповідача матеріальна шкода, яка полягає у різниці між вартістю сплаченою нею квитка на рейс Київ (Бориспіль) - Москва (Домодєдово) та вартістю квитка на пізніший аналогічний рейс. Вартість нового квитка склала 4250 грн. ОСОБА_1 через запізнення потягу вона запізнилась на запланований авіарейс до м. Москви, а тому змушена придбати новий квиток.

Крім того, позивач вказала, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 5000 грн. Моральна шкода полягає в тому, що грубе порушення перевізником умов договору перевезення завдало їй глибоких психічних та фізичних страждань, оскільки через запізнення поїзда у неї виникли сумніви щодо можливості продовження подорожі, що призвело до значної психологічної виснаженості, а час подорожі та її умови призвели до фізичної виснаженості, так як тривалість подорожі була збільшена на 7 год. 20 хвилин (1 год.40 хв. - через запізнення потягу та додатково на 5 год. 40 хв. внаслідок зміни рейсу на літак). Прибуття до м. Москви із значним запізненням мало наслідком приниження ділової репутації її-позивача, оскільки заплановані зустрічі були зірвані.

Посилаючись на вказані обставини та положення статей 15,16, 23, 509, 530, 910, 611,1209 ЦК України, статтю 12 Закону України «Про транспорт», статті 8, 11 Закону України «Про залізничний транспорт», статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просила стягнути з відповідача на її користь у відшкодування матеріальної шкоди 4250 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги повністю.

З урахуванням, що рішення суду в частині заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди вже вирішено судом і рішення набрало законної сили в цій частині, а рішення в частині вимог про відшкодування майнової шкоди касаційним судом направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то межами апеляційного розгляду цієї справи є рішення суду в частині заявлених вимог про відшкодування майнової шкоди.

У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу в частині щодо заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди та просила задовольнити апеляційну скаргу в цій частині у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просила апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення у оскаржуваній частині залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення останньої в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, виходячи із наступного.

У відповідності до положень статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду, в частині вирішених вимог про відшкодування матеріальної шкоди, вбачається, що таке рішення в указаній частині є по суті правильним і справедливим, а тому скасованим бути не може.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_6 придбала 20 лютого 2015 року квиток (посадочний документ) на пасажирський потяг №050 ЛД ФІРМ НШ, пункт відправлення Вінниця, пункт призначення Київ-пасажирський, вагон №05 К/Б П-3, місце 029 (повний), відправлення якого з м. Вінниця за розкладом відбулося 4 березня 2015 року о 04 год. 36 хв., дата та час прибуття до пункту призначення, які зазначені у посадочному документі - 4 березня 2015 року о 07.15 год. (а.с.6).

Згідно довідки довідкової служби вокзалу ст. Київ - Пасажирський (зміна №1) від 05.03.2015 року, виданої позивачу ОСОБА_6, поїзд №50 запізнився на 1 год. 40 хв. (а.с.8).

Встановлено і не заперечувалось відповідачем, що в м. Києві позивач придбала електронний квиток на авіарейс PS-577, сполученням Київ (Бориспіль) -Москва (Домодєдово), з копії якого вбачається: час вильоту з пункту відправлення (Бориспіль) - 04.03.2015 року о 09.50 год., час прильоту в пункт призначення (Домодєдово) 04.03.2015 року о 12.25 год., вартість квитка становить 4485 грн. (а.с.11).

Згідно наданої інформації ДП «Міжнародний аеропорт Бориспіль» №35-22-338 від 12.08.2015 року, реєстрація на рейс АUІ 577, за маршрутом Бориспіль Москва (Домодєдово), почалась о 07 год. 50 хв. (час київський) та закінчилась о 09 год. 19 хв. (а.с.39).

Не заперечується відповідачем встановлений факт, що політ ОСОБА_6 до м. Москви (Домодєдово) 04.03.2015 року саме авіарейсом PS-577 о 09.50 год. з м. Києва не відбувся через запізнення пасажирського потягу №050 ЛД ФІРМ НШ, яким позивач приїхала у м.Київ.

Встановлено, що 04.03.2015 року позивач придбала квиток в аеропорті «Бориспіль» на авіарейс PS-9160, сполученням Київ (Бориспіль) - Москва (Домодєдово). Час вильоту з пункту відправлення (Бориспіль) - 04.03.2015 року о 15.30 год., час прильоту в пункт призначення (Домодєдово) 04.03.2015 року о 18.10 год., вартість квитка - 4250 грн. (а.с.10,12).

Згідно протоколу оперативної наради при начальнику галузевої служби локомотивного господарства від 12.03.2015 року, 04.03.2015 року при слідуванні поїзда №50 електровоз ЧС8-005 під керуванням машиніста ОСОБА_7 по станції Попільня машиніст отримав інформацію від ДСП про наявність іскріння під кузовом електровоза. Перевіркою виявлено обрив стержня 2-ї ступені ресорного підвішування. Розслідуванням вказаного випадку встановлено, що злам болтів другої ступені ресорного підвішування електровозу ЧС8-005, відбувся внаслідок утворення мікротріщин на відстані 551мм. від торця гвинта (а.с.24).

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обставин за наявності яких відповідач має нести матеріальну відповідальність за несвоєчасне перевезення ОСОБА_6 як пасажира потягу №050 ЛД ФІРМ НШ 4 березня 2015 року з пункту відправлення Вінниця до пункту призначення Київ-пасажирський. Виходив із встановлених судом обставин про відсутність з боку відповідача винних дій чи допущеної бездіяльності які призвели до невиконання залізницею зобовязань взятих перед ОСОБА_6 у звязку з договором перевезення 4 березня 2015 року.

Із матеріалів справи вбачається, що суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, вірно встановив обставини справи, дійшов вірного висновку та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині вимог про відшкодування майнової шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції. Наведені у апеляційній скарзі доводи не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову у зазначеній частині вимог.

Не можна погодитись із доводами апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про пріоритетність застосування до встановлених обставин при вирішенні спору положень Закону України «Про захист прав споживачів», як профільного закону з питань захисту прав споживачів.

Судом встановлено, що правовідносини, які склались між сторонами виникли через укладений договір перевезення.

Відповідно до положення частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі Закон).

Отже, основою законодавства з правовідносин перевезення є положення ЦК України, а саме статті 908- 928 цього Кодексу.

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом статті 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобовязується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а пасажир зобовязується сплатити встановлену плату за проїзд. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідного квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк (ч. 1 ст. 919 ЦК України).

Згідно з положенням статті 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною 5 статті 22 Закону України "Про залізничний транспорт", який є спеціальним законом по відношенню до цих правовідносин, передбачено, що відшкодування збитків користувачам послуг залізничного транспорту загального користування у разі порушення договірних обов'язків здійснюється в порядку, що встановляється Статутом залізниць України і контролюється центральним органом виконавчої влади в галузі транспорту.

Отже, між сторонами у справі виникли договірні відносини перевезення пасажира які регулюються вказаними положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про залізничний транспорт», Статуту залізниць України, Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та звязку України № 1196 від 27 грудня 2006 року, тому відповідальність, зокрема цивільна з відшкодування майнової шкоди, за порушення зобовязань по договору перевезення може наступати за умов встановлених вказаними нормами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 922 ЦК України за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення перевізник сплачує пасажирові штраф у розмірі, встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами), якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника. У разі відмови пасажира від перевезення з причини затримки відправлення транспортного засобу перевізник зобов'язаний повернути пасажиру провізну плату.

З огляду на викладене, залізниця несе відповідальність за запізнення потягу №50 на станцію Київ-пасажирський у вигляді штрафу при умові, якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника.

Відповідно до частини 3 статті 922 ЦК України, якщо поїздка пасажира з пункту пересадки не відбулася внаслідок запізнення транспортного засобу, який доставив його у цей пункт, перевізник зобов'язаний відшкодувати пасажирові завдані збитки.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 5 жовтня 2015 року у цій справі скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року в частині відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди. Стягнуто з ДТГО «Південно - Західна залізниця» на користь ОСОБА_6 4250 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року вказане рішення Апеляційного суду Вінницької області від 5 жовтня 2015 року скасовано в частині стягнення майнової шкоди, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частини 4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Апеляційним судом при вирішенні справи ураховуються висновки і мотиви з яких скасовано попереднє судове рішення суду апеляційної інстанції від 5 жовтня 2015 року. Зокрема ураховує висновок суду касаційної інстанції, що положення частини 3 статті 922 ЦК України не можна застосувати до встановлених правовідносин через те, що пункт призначення - м. Київ, був кінцевим у маршруті позивача, і не є транзитним по відношенню до місця її слідування - м. Москву, тобто місце прибуття залізничним транспортом - м. Київ у спірних правовідносинах не є місцем пересадки в розумінні вказаних положень.

Безпідставним є посилання у апеляційній скарзі на неналежність прийнятих судом доказів, а саме копії протоколу оперативної наради при начальнику галузевої служби локомотивного господарства, оскільки кожна із сторін в силу вимог закону про змагальність сторін (стаття 10 ЦПК України) може надавати докази які вважає достатніми та допустимими для доказування відповідних фактів.

Суд, відповідно до положення частини 1 статті 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції правильно дана оцінка наданим доказам. Зазначена копія протоколу оперативної наради завірена підписом та скріплена печаткою сумнівів в оригінальності якої у суду немає (а.с.24,25), а тому доводи скарги щодо цього доказу є безпідставними і не спростовують правильні висновки суду.

Посилання у апеляційній скарзі на невідповідність рішення суду вимогам постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року №11 є безпідставними через те, що вказана постанова Пленуму Верховного Суду України втратила чинність 18 грудня 2009 року.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції застосував правильно норми матеріального права і дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди, так як умовами договору перевезення та чинним законодавством України відшкодування шкоди за таких обставин не передбачено.

Отже, рішення суду в частині вимог про відшкодування майнової шкоди є по суті правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в частині відмови їй у задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2015 року у цій справі в частині вимог ОСОБА_6 до Державного територіально галузевого обєднання «Південно-Західна залізниця» про відшкодування майнової шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук