Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоХопти С.Ф.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року публічне акціонернетовариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги мотивовано тим, що 03 жовтня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_6, був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у межах максимального ліміту у розмірі 96 000 доларів США на умовах сплати 15 % річних з кінцевим строком повернення 01 жовтня 2018 року. Видачу кредиту обумовлено окремими траншами. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_7

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 08 квітня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 124 503 долари 48 центів США, із яких: 54 999 доларів 92 центи США - тіло кредиту, 52 554 долари 23 центи США - проценти, 4 748 доларів 84 центи США - пеня за прострочення тіла кредиту, 12 200 доларів 49 центів США - пеня за прострочення процентів, позивач просив стягнути вказаний борг в еквіваленті до гривні у розмірі 2 926 582 грн 92 коп. із солідарних боржників.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 124 503 долари 48 центів США, що еквівалентно 2 752 433 грн 54 коп. за курсом Національного банку України станом на 16 липня 2015 року. В іншій частині вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову банку у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 03 жовтня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_6, був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у межах максимального ліміту у розмірі 96 000 доларів США на умовах сплати 15 % річних з кінцевим строком повернення 01 жовтня 2018 року. Видачу кредиту обумовлено окремими траншами. Відповідно до положень п. 1.1.1.2. кредитного договору, погашення траншів кредиту має здійснюватися до 20 числі кожного місяця починаючи із листопада 2008 року, розмір щомісячного платежу 800 доларів США. Виконання зобов'язань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_7

Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Банк видав ОСОБА_6 кредитні кошти на загальну суму 55 000 доларів США трьома траншами: 10 000 доларів США (заява на видачу готівки № ав/2587557 від 02 жовтня 2008 року (а. с. 22); 10 000 доларів США (заява на видачу готівки № ав/2722188 від 03 жовтня 2008 (а. с. 20); 35 000 доларів США (заява на видачу готівки № ав/3022526 від 08 жовтня 2008 року).

У період з дати укладення договору до моменту звернення банку із позовом позичальник внесла на погашення кредиту два платежі: 573 долари США - 25 листопада 2008 року та 1 300 доларів США - 31 жовтня 2013 року.

Згідно положень п. 2.9 кредитного договору, кредитор припиняє надання траншів кредиту, зокрема, у разі наявності простроченої заборгованості за нарахованими процентами.

На підставі п. 3.2.3.1. кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту (траншів кредиту), нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів.

Відповідальність за прострочення виконання кредитного зобов'язання у вигляді обов'язку достроково повернути кредит у повному обсязі обумовлюється й п. 4.4. кредитного договору.

Враховуючи встановлені обставини про порушення позичальником строків та порядку внесення платежів, як право кредитора на припинення надання траншів, так і дострокова вимога про повернення кредиту в цілому ґрунтуються на законі й умовах кредитного договору.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Разом з тим, неправильне застосування судами положень про нарахування й стягнення пені у зобов'язанні, що визначене в іноземній валюті, становить підставу виходу за межі доводів касаційної скарги відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 559 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Відповідно до ч 2 ст. 546 ЦК України - пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, виходячи зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, відповідно до вимог ст. 192 ЦК України - розрахунок пені має здійснюватись у грошові одиниці України - гривні.

Крім того, за змістом п. 4.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4., 2.10. цього договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту (траншів кредиту), визначених п. 1.1., 1.1.1.2., 3.2.3., 3.3.14. цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Нарахування неустойки (пені) здійснюється в останній робочий день кредитора у поточному місяці за методом «факт/360» за період із дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або нарахованими процентами по передостанній день поточного місяця (включно) або дня, що передує дню сплати зазначеної заборгованості (включно), але не більше одного року з моменту виникнення цієї заборгованості.

Встановлення розміру пені з розрахунку облікової ставки Національного банку України можливе лише щодо грошової одиниці України - гривні, оскільки діючим законодавством Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти.

Отже, пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент прострочення зобов'язання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення.

За розрахунками позивача, пеню обчислено у доларах США та переведено у еквівалент у гривні за курсом Національного банку України на дату звернення із позовом.

Порядок нарахування пені судами не перевірено, залишено поза увагою зміст вимог закону й договірних положень про те, що пеня повинна обчислюватись у національній валюті за кожен місяць прострочення і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у зв'язку із зміною курсу іноземної валюти.

Оскільки в судовому рішенні про стягнення кредитної заборгованості у порушення ст. 215 ЦПК України складові цієї заборгованості не визначені, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню у повному обсязі із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик