Справа № 591/212/16-ц
Провадження № 2/591/688/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

з участю секретаря Кальченко М.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником частини будинку за адресою: м. Суми, вул. Войкова, 20. Вказує на те, що відповідач, яка є її донькою, більше пятнадцяти років проживає в ОСОБА_4 зі своїм чоловіком, однак весь цей час зареєстрована у вказаному будинку. Через реєстрацію відповідача у будинку позивач не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг, крім того, реєстрація відповідача порушує право власності позивача, не дає можливості в повні мірі користуватися та розпоряджатися будинком, тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що відповідач ОСОБА_5 Андріївна ОСОБА_3 є донькою позивача, вона одружилась з громадянином ОСОБА_4, переїхала до нього на постійне місце проживання більше пятнадцяти років тому. Однак добровільно знятися з реєстрації вона не бажає, а її реєстрація перешкоджає оформити субсидію на оплату комунальних послуг.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, однак 09 березня 2016 року направила суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність, проти позову заперечувала. В запереченні відповідач зазначила лише про те, що вона відмовляється добровільно зніматися з реєстрації в будинку, так як позивач (її мати) має борг перед відповідачкою на суму 59300 грн., ці гроші вкладалися в будівництво будинку та придбання без спільної згоди пральної машини та холодильника. Відповідач зазначила, що вона згодна знятися з реєстрації тільки тоді, коли мати поверне їй борги (а.с. 39).

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши заперечення відповідача, заслухавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить 39/100 частин будинку за адресою: м. Суми, вул. Войкова, 20, що підтверджується довідкою Управління майна комунальної власності (а.с.55).

Власником інших 61/100 частини будинку за адресою: м. Суми, вул. Войкова, 20 є ОСОБА_6, який отримав вказану частину будинку у власність згідно договору дарування від 06.12.2002 року (а.с.55).

Такий розподіл домоволодіння із зазначенням часток власників відбувся на підставі ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 08.11.2001 року про затвердження мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.59).

На час розгляду справи в даному будинку, крім позивача ОСОБА_2, зареєстровані другий співвласник будинку ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3, яка була зареєстрована як член сімї (донька) власника ОСОБА_2, що підтверджується будинковою книгою (а.с. 8-11).

Як вбачається з повідомлення відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Сумській області, за адресою: м. Суми, вул. Войкова, 20 значиться зареєстрованою відповідач ОСОБА_3 ОСОБА_5 Андріївна. (а.с. 21).

Допитані в суді свідки ОСОБА_6 (другий співвласник будинку) та ОСОБА_8 (мати другого співвласника), підтвердили в суді ту обставину, що донька позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_5 протягом останніх декількох років не проживає в будинку позивача, так як постійно проживає за кордоном, лише іноді раз на два-три роки приїздить відвідати матір.

Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Як вказує позивач, і це не спростовано відповідачем, між позивачкою як співвласником будинку та відповідачкою, як членом сімї не було встановлено ніякої домовленості щодо подальшого користування будинком.

Більше того, відповідач в своїй заяві підтвердила ту обставину, що вона дійсно виїхала з будинку, не намагалась вселятися, відомостей про те, що в майбутньому збирається проживати в цьому будинку суду не надала, натомість зазначила, що в разі отримання суми боргу від позивача добровільно зніметься з реєстрації у спірному будинку.

Виходячи з норми ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач ОСОБА_9 втратила право користування житловим будинком, так як вона більше року була відсутня в ньому без поважних причин, а інше не було встановлено домовленістю між нею і власником житла.

При цьому суд зауважує, що наявність боргу (як стверджує відповідачка) не є підставою для відмови у позові про визнання втративши право користування житловим приміщенням, оскільки у разі наявності у ОСОБА_3 будь-яких вимог майнового характеру (стягнення боргу, тощо) до ОСОБА_2, ОСОБА_3 не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, і відповідач ОСОБА_3 втратила право користування будинком № 20 по вул. Войкова в м. Суми в звязку з її відсутністю і не проживанням в даному будинку більше одного року без поважних причин.

Судові витрати залишити за позивачем.

На підставі ст. 405 ЦК України, ст. 72, 156 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_5 Андріївни про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ОСОБА_5 Андріївну, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком за адресою: м. Суми, вул. Войкова, 20.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено у пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Г.В.Кривцова