Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 08 грудня 1990 року між ним та ОСОБА_4, зареєстрованого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 1502.

Позовні вимоги мотивував тим, що спільне подружнє життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, мають різні характери та погляди на життя, у зв'язку із чим просив позов задовольнити.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2015 року, позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 1502, розірвано.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, задовольняючи позов, виходив із того, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, шлюб існує формально, намірів зберегти сім'ю позивач не має, а тому дійшов висновку про його розірвання.

Крім того, судами було враховано, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судами надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що 08 грудня 1990 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб, зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 1502. Неповнолітніх дітей не мають.

З обставин справи вбачається, що ОСОБА_3 заявлено позов про розірвання шлюбу у зв'язку з тим, що спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим.

Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами касаційної скарги про те, що судом першої інстанції не були вжиті заходи щодо примирення подружжя та збереження сім'ї відповідно до ст. 111 СК України, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 серпня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, у якій просив не надавати їм строк для примирення.

Разом з тим у матеріалах справи відсутня заява відповідача про надання їм строку для примирення, у своїх запереченнях на позовну заяву відповідач та її представник заперечували проти позовної заяви, обґрунтовуючи це тим, що у зв'язку із зловживанням алкоголем ОСОБА_3 не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, хоче відчужити будинок, у якому проживає вона разом з їх повнолітньою дочкою, відмовляється спілкуватися з родиною. При цьому варіантів збереження сім'ї відповідачем запропоновано не було.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, встановивши, що сім'я сторін фактично розпалася, існує лише формально і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, дійшли обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, у зв'язку із чим шлюб підлягає розірванню.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2015 року та ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2015 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В.Кафідова

Л.М.Мазур