Справа № 373/3176/15-ц Головуючий у І інстанції Свояк Д. В.
Провадження № 22-ц/780/2335/16 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 49 07.04.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Білоконь О.В., Гуля В.В.,

при секретарі Семиволос І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановила:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом, який обґрунтовував тим, що з 20.01.1998 року по 27.03.2013 року він перебував у шлюбі з відповідачкою, від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З часу народження дочкою ІНФОРМАЦІЯ_2 сина, ОСОБА_2 не проявляє турботу до дочки, не цікавиться її життям, навчанням, станом здоров'я, матеріально не підтримує.

З вересня 2015 року дочка ОСОБА_4 проживає при ньому та знаходиться на його повному утриманні.

Тому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, а саме 600 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття з відповідною індексацією згідно діючого законодавства.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, допущено негайне виконання даного рішення у межах суми платежу за один місяць з 24.12.2015 року та стягнуто 487,20 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд не перевірив доводи позивача про те, що дочка ОСОБА_4 з вересня 2015 року проживає при ньому та знаходиться на його утриманні. Крім того, суд не дав оцінки доказам відповідачки на спростування зазначених обставин.

Також суд не звернув уваги на те, що є чинним рішення суду, за яким стягуються аліменти з батька на користь матері на утримання дочки і позивач не довів, а суд не встановив, що дочка сторін ОСОБА_4 проживає разом з позивачем та у зв'язку з цим перебуває на його утриманні.

Тобто, суд не звернув уваги на те, що факт сплати позивачем аліментів на утримання дочки на користь відповідачки за рішенням суду не створює для нього законних підстав для стягнення аліментів на його користь, враховуючи те, що дочка з ним не проживає.

Крім того, суд не звернув уваги на висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 11.12.2013 року справа № 6-41208св13.

Також відповідачка посилається на те, що право на звернення до суду з позовом не наділяє таку особу правом матеріально-правової вимоги до відповідача у своїх інтересах, в тому числі і щодо стягнення аліментів на свою користь.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам не відповідає, оскільки суд належним чином не встановив характер правовідносин сторін, зміст позовних вимог та правові норми, які підлягали застосуванню до цих правовідносин.

Так, задовольняючи позов, суд обґрунтовував свої висновки тим, що досліджені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що відповідач є працездатною, стан здоров`я дозволяє їй отримувати дохід для належного виконання обов`язку з утримання дитини. Крім того, суд не оцінював обставини зміни реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_4, оскільки це не стосується предмету позову, але зважав на положення ч. 3 ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла 14 років, якщо батьки проживають окремо, визначається нею самою.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 20.01.1998 року по 27.03.2013 року, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із пояснень представника позивача встановлено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05.07.1998 року з березня 2013 позивач на користь відповідача на утримання дочки ОСОБА_4 сплачує аліменти. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка народила сина та переїхала проживати в с. Вовчків Переяслав-Хмельницького району. З вересня 2015 року дочка зареєструвала постійне місце свого проживання за адресою проживання позивача: АДРЕСА_2.

Із пояснень відповідачки в судовому засіданні вбачається, що близько одного року вона не утримує дочку, оскільки остання відмовилась від утримання та після народження дитини проживає разом зі своїм співмешканцем в с. Вовчків Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Із показань свідка ОСОБА_4 убачається, що з 2013 року вона проживає в с. Вовчків, ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина, навчається на 1-му курсі ДПУ ім. Г. Сковороди. З відповідачкою не бачилась близько року, її утримує батько шляхом щомісячного перерахування коштів на картковий рахунок. Стипендію з січня 2016 року не отримує, отримує соціальну допомогу у зв`язку із народженням дитини. У с. Ганнівка не проживає, а їздить туди на канікули.

Із показань свідка ОСОБА_6 убачається, що ОСОБА_4 проживає з осені 2013 року в с. Вовчків в родині ОСОБА_7. Батько до дочки приїздить.

Встановлено, що згідно довідки Переяслав-Хмельницького державного вищого навчального закладу «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди» №4643 від 23.12.2015 року ОСОБА_4 навчається на 1 курсі факультету педагогіки і психології за напрямом підготовки «Дошкільна освіта» денної державної форми навчання з 1 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року. (а. с. 4)

Встановлено, що згідно довідок Вовчківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 8 від 08.02.2016 року та № 57 від 18.02.2016 року ОСОБА_4 з 2014 року постійно проживає в господарстві ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1. (а. с. 32-34)

Виходячи з наведеного, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дочка сторін ОСОБА_4 з 2014 року ні з батьком ні з матір'ю не проживає, а проживає в сім'ї чоловіка, з яким перебуває в фактичних шлюбних відносинах і від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину. Дані обставини підтверджуються вищезазначеними доказами.

Крім того, згідно ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2015 року у справі за поданням державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Корецького районного управління юстиції Рівненської області Мішури Г.С. про зміну способу та порядку виконання рішення суду судом встановлено наступне. Згідно з копією постанови Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 28.12.1998 та копією виконавчого листа з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 17.12.1998 року до повноліття дитини.

Із копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.04.2014 року вбачається, що державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Корецького районного управління юстиції Мішурою Г.С. прийнято до примусового виконання виконавчий лист по справі № 2-326 виданий 28.12.1998 року Переяслав-Хмельницьким районним судом Київської області та відкрито виконавче провадження.

З копії заяв боржника ОСОБА_3 та заінтересованої особи ОСОБА_4 від 03.03.2015 року та 27.02.2015 року вбачається, що стягувачка ОСОБА_2, на користь якої сплачуються аліменти на утримання дитини, використовує їх не за цільовим призначенням, будь-яку матеріальну допомогу від своєї матері дитина не отримує. З листопада 2013 року по даний час неповнолітня ОСОБА_4 проживає в сім'ї чоловіка, з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Вовчківської сільської ради від 25.02.2015 року № 44 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з листопада 2013 року постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

За вказаним виконавчим листом ОСОБА_3 має заборгованість. З жовтня 2014 року по січень 2015 року він сплачував аліменти безпосередньо дочці ОСОБА_4 через відділення «Укрпошти». Станом на день розгляду подання (30.06.2015) ОСОБА_4 отримує аліменти через ПАТ «Державний ощадний банк України» на картковий рахунок, відкритий на підставі договору № 2033260 від 03.10.2014 року. Дана обставина визнана сторонами. (а. с. 28).

Отже, даним судовим рішенням також встановлено, що з листопада 2013 року неповнолітня ОСОБА_4 постійно проживає без реєстрації в сім'ї чоловіка, з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах, за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За правилами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов'язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Суд вирішуючи даний спір, та стягуючи аліменти з матері на користь батька на утримання дитини, не звернув уваги, що є чинним рішення суду, за яким утримуються аліменти з батька на користь матері на утримання дочки ОСОБА_4.

Кожна сторона повинна довести свої вимоги чи заперечення (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Заперечуючи проти позову, відповідачка указувала на те, що близько одного року вона не утримує дочку, оскільки остання відмовилась від утримання та після народження дитини проживає разом зі своїм співмешканцем в с. Вовчків Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Суд першої інстанції дійшов висновків про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 без належного з'ясування обставин справи, у порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України заперечень відповідачки не перевірив, не дав оцінки наявним в матеріалах справи доказам щодо проживання дочки з 2013 року в сім'ї чоловіка, з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та ухвалив рішення лише з урахуванням доводів позивача щодо проживання дочки сторін разом з батьком.

Висновки суду про те, що досліджені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що відповідач є працездатною, стан здоров`я дозволяє їй отримувати дохід для належного виконання обов`язку з утримання дитини ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Крім того, стягуючи аліменти з матері на користь батька, суд не врахував, що аліменти сплачуються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, а стягненням аліментів з матері на користь батька й продовженням стягнення аліментів з батька на користь матері у даному випадку нівелюється сама природа аліментів, які стягуються з того із них, хто проживає окремо від дитини на користь того з батьків, з ким вона проживає.

Вирішуючи даний спір, суд також не звернув уваги на вимоги ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за правилами якої якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За таких обставин, оскільки позивач всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів того, що з вересня 2015 року дочка ОСОБА_4 проживає при ньому та знаходиться на його повному утриманні, то суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про задоволення даного позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді