УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування майном та поділ спільного майна, набутого під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та під час шлюбу,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, який в процесі розгляду неодноразово уточнювала та змінювала предмет позову справи, та остаточно просила:

- визнати за нею та ОСОБА_5 право власності по 1/2 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_3;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки РЕUGЕОТ 307XS НОМЕР_1 та повернути сторони договору в первісний стан, визнавши за нею та ОСОБА_5 право приватної власності по 1/2 частини цього автомобіля та стягнувши з ОСОБА_5 на її користь вартість 1/2 частини вказаного автомобіля;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений 12 травня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського округу Івановою С.М., реєстровий номер 1893, та повернути сторони в первісний стан, визнавши за нею та ОСОБА_5 право приватної власності по 1/2 частини вказаної квартири та стягнувши з ОСОБА_5 на її користь вартість Ѕ частини вказаної квартири, а саме 3 000 000 грн, що є еквівалентом 150 000 доларів США за середнім комерційним курсом обміну валют 1 долар США - 20 грн (а. с. 112-117, т. 2).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 13 березня 2008 року по 07 листопада 2012 року.

Вказала, що з початку 2012 року відносини подружжя різко погіршилися, а у зв'язку із її зверненням до суду з позовом про розірвання шлюбу, відповідач обмежив їй доступ до спільного майна та перешкоджав у здійсненні права володіння та користування цим майном.

Посилаючись на те, що у квітні 2012 року вона письмово звернулася до відповідача з проханням погодити порядок володіння та користування будинком, земельною ділянкою та автомобілем, проте відповідач відмовився надати їй доступ до вказаного майна, ОСОБА_4 просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

26 вересня 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування майном.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_5 залишено без розгляду у зв'язку із його повторною неявкою в судове засідання.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 ідеальну частини житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 ідеальну частини житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_3.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки РЕUGЕОТ 307XS НОМЕР_1 та повернуто сторони договору в первісний стан.

Визнано право особистої приватної власності за ОСОБА_4 на 1/2 частини автомобіля марки РЕUGЕОТ 307XS НОМЕР_1.

Визнано право особистої приватної власності за ОСОБА_5 на 1/2 частини автомобіля марки РЕUGЕОТ 307XS НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/2 вартості автомобіля марки РЕUGЕОТ 307XS НОМЕР_1.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Івановою С.М. 12 травня 2006 року, реєстровий номер 1893, та повернуто сторони в первісний стан.

Визнано право особистої приватної власності за ОСОБА_4 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2

Визнано право особистої приватної власності за ОСОБА_5 на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 Ѕ дійсної вартості квартири № 1, що розташована у буд. АДРЕСА_2, а саме 3 000 000 грн, що є еквівалентом 150 000 дол. США за усередненим комерційним курсом обміну валют 1 дол. США - 20 грн.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з грудня 2004 року, будівництво спірного житлового будинку розпочалося з 2006 року і право власності на нього зареєстровано за позивачкою у січні 2011 року, у зв'язку із чим дійшов висновку, що спірний житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу між подружжям в ідеальних частках.

Також суд виходив з того, що автомобіль РЕUGЕОТ 307XS, 2005 року випуску, який належав позивачці, та квартира АДРЕСА_2, яка належала відповідачу на праві власності, теж є спільною сумісною власністю подружжя, а тому, врахувавши відчуження відповідачем цього майна без згоди позивачки,дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частини вказаного майна та стягнення з ОСОБА_5 на її користь вартості Ѕ частини цього майна.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, та виходячи з вимог п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог про визнання за позивачкою права власності саме на Ѕ ідеальну частину будинку АДРЕСА_3, оскільки вона є власником цього спірного житлового будинку і її права, як власника будинку, не порушені.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля марки РЕUGЕОТ 307XS та квартири АДРЕСА_1, а також визнання за нею права власності на Ѕ частини вказаного майна, апеляційний суд обґрунтованого вмотивував свої висновки відсутністю доказів відчуження спірного автомобіля відповідачем, а також недоведеністю факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з грудня 2004 року, у зв'язку із чим відсутні як підстави вважати спірну квартиру спільним майном подружжя, так і підстави для її поділу між ними.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

В.А. Нагорняк