Ухвала

іменем україни

02 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування виконкому Артемівської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю на території Франції, надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України на постійне місце проживання у супроводі матері без згоди та супроводу батька, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю на території Франції, надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за межі України на постійне місце проживання у супроводі матері без згоди та супроводу батька.

В обґрунтування позову зазначала, що з 14 лютого 2009 року по 29 травня 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір'ю за спільною згодою сторін.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 31 жовтня 2013 року зареєструвала шлюб з громадянином Франції ОСОБА_8 і їй надано право на проживання у Франції, в зв'язку з чим у неї виникла необхідність вивезти дитину за кордон на постійне місце проживання.

Також зазначала, що у Франції для дитини створені всі необхідні умови для життя.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 має намір виїхати разом із сином на постійне місце проживання до Франції, яка є розвинутою європейською державою з високим рівнем життя та соціальної безпеки, проживання дитини з матір'ю відповідає інтересам дитини, то і виїзд за кордон разом із матір'ю також буде відповідати інтересам дитини, тим паче, що зараз міста Артемівськ та Красноармійськ є прифронтовими зонами, де відбуваються військові дії, але батько дитини - ОСОБА_5 заперечує проти цього, просила визначити місце проживання дитини з матір'ю та надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України на постійне місце проживання у супроводі матері без згоди та супроводу батька.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18 березня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2016 року зазначене рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 з матір'ю ОСОБА_4.

Надано дозвіл на виїзд за межі України до Франції малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачено, що дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Судом установлено, що 29 травня 2012 року розірвано шлюб між позивачем - ОСОБА_4. та ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, який після розірвання шлюбу за згодою сторін залишився проживати з матір'ю. Відповідач приймає участь у вихованні сина, та спілкується з ним, проти чого ОСОБА_4 ніколи не заперечувала та будь-яких перешкод у спілкуванні дитини з батьком не чинила.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2013 року стягнуто з ОСОБА_5аліменти на утримання сина.

31 жовтня 2013 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином Франції ОСОБА_8.

Органом опіки та піклування був складений висновок від 25 лютого 2016 року про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_4. Також в висновку зазначено зі слів малолітнього ОСОБА_7, що він був разом із матір'ю у Франції й йому там сподобалось та він хотів би там жити (Т. 2 а.с. 2-5).

Відповідно до нотаріально посвідченої довідки, чоловік ОСОБА_4 зазначив, що дитина після прибуття до АДРЕСА_2, де матиме в своєму розпорядженні власну кімнату та ванну кімнату, будинок відповідає чинним санітарно-гігєнічним нормам, будівництво будинку завершено в 2010 році (Т. 1 а. с. 20-21).

ОСОБА_4 має посвідку на тимчасове проживання на території Франції, яка дає їй дозвіл на роботу.

В нотаріально завіреному листі від ОСОБА_9 від 30 вересня 2015 року з урахуванням виправлень перекладу від 11 травня 2016 року ОСОБА_10 кандидатуру позивача схвалено для приєднання до компанії з продажу та ремонту сільськогосподарського інвентарю з метою зайняття посади відповідальної особи за міжнародні відносини у розвитку їх експортної компанії і запропонований контракт на невизначений термін, який передбачає заробітну плату в 1 950 євро з фіксованою робочою ставкою 35 годин на тиждень.(Т. 1 а.с. 34).

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 160, ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За Принципом 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю.

Як встановлено судами, ОСОБА_5 не заперечував проти проживання сина зі своєю матір'ю, однак згоди на виїзд дитини на постійне місце проживання за кордон не давав через те, що він у такому випадку буде позбавлений спілкування та участі у вихованні дитини.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази в справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, вірно застосувавши ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України, дійшов вірного висновку про визначення місця проживання дитини з матір'ю та про те, що в інтересах малолітньої дитини необхідно надати дозвіл позивачу на виїзд за державний кордон України до Франції на постійне місце проживання малолітнього ОСОБА_7 разом з матір'ю без згоди і супроводу батька.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 на увагу не заслуговують та висновків суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_5 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.В.Кадєтова

Т.Л. Ізмайлова