Справа № 751/36/16-ц Провадження № 22-ц/795/908/2016 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції -Деркач О. Г. Доповідач - Литвиненко І. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко І.В.
суддів:Страшного М.М., Шарапової О.Л.
при секретарі:Нечасному О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення договору найму та виселення,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Об'єднання житлово-будівельних кооперативів, ОСОБА_7,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду через

порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що висновок суду про припинення договору піднайму ще при реєстрації права власності на квартиру ОСОБА_5 є помилковим, ОСОБА_6 продовжує проживати в квартирі як наймач і ОСОБА_5 виконав всі вимоги по попередженню її про виселення з його квартирі відповідно до ч.3 ст.97 ЖКУРСР.

В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до ст.ст.74, 76 ч.5 ЦПК України. Причини відкладення розгляду справи, вказані в заяві представника ОСОБА_5 ОСОБА_8, суд визнав неповажними.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 04.08.2005 року ОСОБА_6 на підставі договору піднайму від 03.08.2005 року з ОСОБА_5 була зареєстрована в АДРЕСА_1, де проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_7 після реєстрації шлюбу 05.08.2005 року як член сім'ї ОСОБА_5

На підставі рішення виконкому Чернгівської міської ради № 167 від 17.07.2006 року, ОСОБА_5 став власником зазначеної квартири (а.с.7).

Рішенням суду від 13.05.2011 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 був розірваний, але ОСОБА_6 продовжила проживати у спірній квартирі.

24.04.2015 року ОСОБА_5 направив ОСОБА_6 повідомлення про припинення дії договору піднайму (найму) житлового приміщення з 24.07. 2015 року.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_6 не виселилась з квартири в добровільному порядку до встановленої дати, ОСОБА_5 просив визнати договір піднайму жилого приміщення від 03.08.2005 року припиненим і з цих підстав виселити ОСОБА_6 з квартири без надання іншого жилого приміщення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір піднайму квартири припинив свою дію в силу зміни правового статусу спірного житла відповідно до ст.99 ЖК України, а тому між сторонами наявні правовідносини у сфері здійснення права власності, на які не поширюються правила ст.97 ЖК УРСР.

Такі висновки відповідають заявленим вимогам та положенням діючого законодавства.

Зокрема, ст.11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовував тим, що договір піднайму від 03.08.2005 року з ОСОБА_6 є припиненим, так як він, як власник житла, направив їй повідомлення про звільнення його квартири, а вона протягом трьох місяців цю квартиру не звільнила.

Проте, як убачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, урегульовані ст.156 ЖК УРСР, а не ст.97 ЖК УРСР, оскільки, як мотивовано зазначив суд першої інстанції, договір піднайму від 03.08.2005 року припинив свою дію в той момент, коли змінився статус житла, тобто коли ОСОБА_5 з наймача житла став власником житла і, відповідно до ст.99 ЖК УРСР, у разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму.

ОСОБА_6 продовжила проживати в спірній квартирі вже не як піднаймач, як член сім'ї власника житла, про що не заперечував ОСОБА_5 в апеляційній скарзі.

Припинення сімейних відносин з власником квартири через розлучення ОСОБА_6 з сином позивача не позбавило її права користування займаним приміщенням, що передбачено ч.4 ст.156 ЖК України.

Порядок виселення колишнього члена сім'ї урегульований ст. 116, 156, 157 ЖК УРСР, при наявності договору найму можуть застосовуватись ст.162, 168 ЖК УРСР, ст.825 ЦК України, а власник житла може захистити своє право також в порядку глави 29 ЦК України.

Проте, з зазначених підстав ОСОБА_5 позов не заявляв, наполягав на захисті його права шляхом визнання договору піднайму припиненим, і тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні даного позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у судовому рішенні, доводами апеляційної скарги не спростовуються, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: