АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець Л.Д.,

за участю:

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 2 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до суду, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання їх спільних дітей: доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошові сумі по 1 250,00 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.08.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 02.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття та на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 02.07.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання судового збору.

У частині сплати аліментів у межах платежу за один місяць, рішення допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати та ухвалити нове про стягнення аліментів у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема при визначенні розміру аліментів, не обґрунтував їх розмір та не врахував, що відповідач має офіційний дохід у розмірі 1 500 грн.

Відповідач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності позивача, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, у відповідності з вимогами закону, зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 26.02.2016 розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 6-7).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4, 5).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, щобатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України закріплено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 1 ст. 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів в сумі 1 000 грн. в повній мірі врахував вимоги ст. 182 СК України. Так, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що у відповідача не існує будь-яких інших зобов'язань з утримання, доказів погіршення стану здоров'я відповідачем не надано, він є працездатною особою, а тому не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власних дитей і сплати аліментів в розмірі достатньому для забезпечення дітям можливості нормального розвитку.

Доводи апелянта про занадто великий розмір аліментів не можуть братись до уваги, оскільки враховуючи економічний стан країни в цілому, а також пріоритет інтересів дитини, колегія суддів приходить до висновку, що менший розмір аліментів не зможе забезпечити нормального розвитку дітей.

Крім того, апелянт на підтвердження неспроможності сплати аліментів у визначеному судом розмірі посилається на копію довідки про заробітну плату, яка видана ТОВ «К.М.ГРУП», у якій зазначено, що ОСОБА_3 працює на посаді охоронника та його посадовий оклад складає 1 500 грн. на місяць (а.с. 38). Однак вказана довідка не була подана до суду першої інстанції, а відтак не може бути прийнята до уваги судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням всіх обставин справи дійшов цілком обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Також слід наголосити, що у відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, яке в першу чергу спрямоване на захист інтересів дітей, які є пріоритетними в демократичному суспільстві.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а отже не можуть вплинути на законність, правильність по суті і справедливість оскаржуваного рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 2 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І.Оніщук

Судді Л.Д.Українець

В.А.Шебуєва