УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Ларічева НаталяАнатоліївна, про визнання договорів позики та іпотеки припиненими за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 9 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 6 квітня 2010 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за умовами якого вона отримала від ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 400 тис. грн, що еквівалентно 50 тис. дол. США строком до 6 квітня 2011 року. Того ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким вона зобов'язалась відповідати своїм нерухомим майном, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перед позикодавцем за виконання своїх зобов'язань, що виникли із вищевказаного договору позики. 6 лютого 2011 року між нею та ОСОБА_5 було укладено додаток до договору позики від 6 квітня 2010 року, згідно з яким, на момент його підписання нею погашено борг в сумі 40 тис. дол.. США, та передбачено сплату відсотків за користування позикою в розмірі 8% щомісячно. Позивач указує, що в період з травня 2011 року по листопада 2011 року вона сплатила ОСОБА_5 решті боргу за договором позики та відсотки передбачені додатком до договору в сумі 18 тис. дол. США. Однак відповідач відмовляється оформити у нотаріуса документи, які свідчать про виконання нею договору позики та відсутність боргу. Просила суд визнати її зобов'язання за договором позики припиненими та визнати припиненим сам договір позики, визнати припиненим її зобов'язання за договором іпотеки від 6 квітня 2010 року та визнати припиненим договір іпотеки.

Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 22 жовтня 2013 року позов задоволено. Визнано зобов'язання ОСОБА_4 за договором позики, укладеним між нею та ОСОБА_5 6 квітня 2010 року, а також сам договір позики припиненими. Визнано зобов'язання ОСОБА_4 за договором іпотеки, укладеним між нею та ОСОБА_5 6 квітня 2010 року, а також сам договір іпотеки припиненим.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 9 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваного судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 6 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 400 тис. грн, що еквівалентно 50 тис. дол.. США строком до 6 квітня 2011 року (а.с. 4).

6 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким ОСОБА_4 зобов'язалась відповідати своїм нерухомим майном, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, перед позикодавцем ОСОБА_5 за виконання своїх зобов'язань, що виникли із вищевказаного договору позики (а.с. 7-8).

6 лютого 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено додаток до договору позики від 6 квітня 2010 року, яким внесено зміни до договору позики та викладено п. 2.1. договору в наступній редакції: «позика надається строком на один рік та шість місяців. Кінцевим строком повернення позики є шосте жовтня 2011 року. Повернення позики (її частинами) підтверджується письмовою розпискою позикодавця (а.с. 5).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4 указувала на те, що починаючи з травня 2011 року вона повернула кошти довіреним особам ОСОБА_7, які зробили відмітки про отримання коштів на її примірнику договору та мали їх передати ОСОБА_7

Судом установлено, що документи, які б підтверджували повноваження вказаних осіб на отримання коштів від імені ОСОБА_7, відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 527 ЦК України кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків пред'явлення такої вимоги.

Ураховуючи, що п. 2.1. укладеного між сторонами договору позики (повернення позики (її частинами) підтверджується письмовою розпискою позикодавця), а така розписка у позивача відсутня, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання виконаним зобов'язання ОСОБА_4 за договором позики та відповідно припиненим договір позики.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно п. 2.1. укладеного між сторонами 6 квітня 2010 року договору іпотеки зобов'язання, що забезпечені іпотекою, вважаються виконаними, якщо наявне погашення позики іпотекодавцем в загальній сумі та в строки, як то передбачено умовами договору позики від 6 квітня 2010 року. Пунктом 2.3 передбачено, що у разі часткового виконання зобов'язань іпотекодавцем іпотека зберігається в початковому обсязі.

Ураховуючи, що позивачем не доведено факт виконання договору позики, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки припиненим.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 9 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Т.О. Писана

О.В.Попович