Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» (далі - КП ДМР «Міське управління справами») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09 жовтня 2006 року був прийнятий на посаду електрика 6-го розряду комунального підприємства «Будинки міської ради». Зазначав, що 31 жовтня 2014 року його було звільнено із займаної посади відповідно до наказу від 28 жовтня 2014 року № 200/к, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вказував, що звільнення відбулося з порушеннями, а саме: звільнення не було погоджено з профспілковим органом, нараховані суми не виплачені в повному обсязі, стаття та пункт, що є підставою звільнення, не відповідають дійсності.

Посилаючись на те, що своїми протиправними діями відповідач порушив його трудові права, що вважає незаконним, а тому просив суд визнати наказ від 28 жовтня 2014 року № 200/к КП ДМР «Міське управління справами» про його звільнення із займаної посади електромонтера (відділ енергетики та експлуатації енергетичного обладнання) на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, незаконним; поновити його на роботі та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2014 року по 21 січня 2015 року в розмірі 6 095 грн 06 коп. та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди під час розгляду справи встановили, що ОСОБА_3 09 жовтня 2006 року був прийнятий на роботу до комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Будинки міської ради» (далі - КП ДМР «Будинки міської ради») на посаду електрика 6 розряду.

КП ДМР «Будинки міської ради» входить до складу Дніпропетровської міської ради.

12 січня 2011 року підприємство було перейменоване в КП ДМР «Міське управління справами».

ОСОБА_3 ознайомлений з посадовими інструкціями, які були затверджені 25 червня 2013 року, 02 грудня 2013 року, 05 лютого 2014 року, та обов'язками чергової зміни, затвердженими 25 листопада 2013 року, що підтверджується його власноручними підписами.

Під час роботи позивачем було вчинено ряд порушень посадової інструкції.

28 листопада 2013 року, перебуваючи у черговій зміні, ОСОБА_3 відмовився виконувати план-завдання виконання робіт 28 листопада 2013 року, чим порушив п. 1 посадової інструкції.

Факт порушення було зафіксовано доповідною запискою начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання ОСОБА_4 від 28 листопада 2013 року № 1346, службовою запискою головного інженера ОСОБА_5 від 28 листопада 2013 року № 1345, письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 28 листопада 2013 року № 1348 та актом проведення службового розслідування від 29 листопада 2013 року № 1356.

Наказом КП ДМР «Міське управління справами» від 03 грудня 2013 року № 132 «Про випадок порушення трудової дисципліни електромонтером ОСОБА_3.» за порушення трудової дисципліни, а саме порушення вимог ст. 139 КЗпП України, що виявилося у відкритій та свідомій відмові від виконання завдань згідно з посадовою інструкцією електромонтера, ОСОБА_3 оголошено догану.

Позивач був ознайомлений з наказом від 03 грудня 2013 року № 132, що підтверджується його особистим підписом.

11 січня 2014 року ОСОБА_3, перебуваючи у черговій зміні, відмовився від виконання плану-завдання виконання робіт 11 січня 2014 року.

Встановлено, що вказаний факт також було зафіксовано у доповідній записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання ОСОБА_6 від 11 січня 2014 року № 11, службовій записці головного інженера ОСОБА_5 від 11 січня 2013 року № 10, у письмових поясненнях ОСОБА_3 від 11 січня 2014 року № 14 та в акті проведення службового розслідування від 21 січня 2014 року № 41.

Згідно з наказом КП ДМР «Міське управління справами» від 22 січня 2014 року № 5 «Про випадок порушення трудової дисципліни електромонтером ОСОБА_3.» за систематичне порушення трудової дисципліни, а саме: порушення вимог ст. 139 КЗпП України, що виявилося у відкритій та свідомій відмові від виконання завдань згідно з посадовою інструкцією електромонтера та, враховуючи систематичні порушення трудової дисципліни з боку даного працівника, електромонтера відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання ОСОБА_3 звільнено із займаної посади у разі погодження питання щодо розірвання трудового договору з працівником ОСОБА_3 з профспілковим комітетом підприємства.

Згідно з наказом КП ДМР «Міське управління справами» від 28 січня 2014 року № 9 «Про внесення змін до наказу директора від 22 січня 2014 року № 5» пункт 1 наказу викладено в наступній редакції: «За систематичне порушення трудової дисципліни, а саме, порушення вимог ст. 139 КЗпП України, що виявилось у відкритій та свідомій відмові від виконання завдань за посадовою інструкцією електромонтера, електромонтеру відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання ОСОБА_3 оголосити догану.

Позивач був ознайомлений з даними наказами, що підтверджується його власноручними підписами.

16 вересня 2014 року, перебуваючи у черговій зміні, позивач відмовився від виконання плану-завдання на виконання робіт 16 вересня 2014 року, чим порушив п. 2.1 посадової (робочої) інструкції електромонтера.

Даний факт було зафіксовано у доповідній записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання від 17 вересня 2014 року № 1113, письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 17 вересня 2014 року № 1112, в акті проведення службового розслідування від 01 жовтня 2014 року № 1218.

10 жовтня 2014 року, отримавши план-завдання на виконання робіт 10 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 відмовився проводити заміну ламп денного світла в будинку Дніпропетровської міської ради по вул. Мечникова, 6 у м. Дніпропетровську, який знаходиться на балансі КП ДМР «Міське управління справами».

Факт відмови було зафіксовано у доповідній записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання ОСОБА_6 від 10 жовтня 2014 року № 1271, в акті проведення службового розслідування від 14 жовтня 2014 року № 1289.

З акта від 14 жовтня 2014 року за № 1282, складеного заступником директора ОСОБА_7, головним інженером ОСОБА_5 та провідним спеціалістом ОСОБА_8, вбачається, що ОСОБА_3 відмовився від написання письмового пояснення щодо причин відмови від виконання обов'язків згідно з посадовою робочою інструкцією електромонтера за отриманим 10 жовтня 2010 року планом-завданням, а саме: замінити лампи денного світла в будинку міської ради.

Пунктом 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Отже, підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов'язків, при цьому систематичним невиконанням трудових обов'язків вважається факт третього порушення, якщо за попередні два протягом року були застосовані дисциплінарні стягнення, крім того таке звільнення допускається тільки за вини працівника.

Судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач вчинив порушення, які були зафіксовані відповідно до вимог законодавства, тому апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги про те, що оголошені догани незаконні та не можуть слугувати підставою для його звільнення, як такі, що не відповідають дійсності.

Згідно з вимогами ч. 1 і ч. 7 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Також ч. 1 ст. 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок створення для працівників підприємства, установи, організації, обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Частиною 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ч. 2 ст. 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Згідно із ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Відповідно до статуту КП ДМР «Міське управління справами», затвердженого рішенням міської ради від 06 квітня 2011 року, власником підприємства є територіальна громада міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

У колективному договорі Дніпропетровської міської ради та її виконавчих органів, прийнятому на загальних зборах профспілкової організації Дніпропетровської міської ради 08 лютого 2013 року, визначено, що КП ДМР «Міське управління справами» входить до складу профспілки Дніпропетровської міської ради та її виконавчих органів, але колективний договір укладають самостійно.

07 жовтня 2014 року директор КП ДМР «Міське управління справами» листом за № 30/359 звернувся до голови профспілкового комітету профспілки Дніпропетровської міської ради ОСОБА_9, в якому, посилаючись на ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», просив на засіданні профспілкового комітету Дніпропетровської міської ради розглянути та погодити питання щодо розірвання трудового договору з працівником КП ДМР «Міське управління справами» - електромонтером ОСОБА_3 - у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором.

21 жовтня 2014 року було проведено засідання профспілкового комітету Дніпропетровської міської ради (протокол від 21 жовтня 2014 року № 21), на якому був присутній і ОСОБА_3 Одностайно було вирішено надати згоду на розірвання трудового договору між ОСОБА_3 та КП ДМР «Міське управління справами», на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Отже, апеляційний суд обґрунтовано вважав доводи апеляційної скарги про відсутність згоди первинної профспілкової організації на звільнення позивача безпідставними, оскільки, як правильно встановлено судами, що КП ДМР «Міське управління справами» входить до складу профспілки Дніпропетровської міської ради.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що позивачем було порушено трудові обов'язки, покладені на нього трудовим договором, дійшов обґрунтованого висновку, що при звільненні позивача з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, відповідачем дотримані всі вимоги, передбачені трудовим законодавством, зокрема ст. ст. 43, 43-1, 49-2 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович