АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: судді Омельченко Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Карпушина Г.Л.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю адвоката Оніпко Т.Є.

Позивача ОСОБА_3

Представника позивача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2015 року та на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про припинення права на аліменти та звільнення від заборгованості по аліментах.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача апеляційного суду ОСОБА_1,

ВСТАНОВИЛ А:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача про припинення права на аліменти, посилаючись на те, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2013 року з неї на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти у розмірі 1000 грн.00 коп. щомісячно. Вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_5 отримує дохід значно більший, ніж установлений в Україні прожитковий мінімум на 2014 рік, тому не потребує отримання аліментів. Крім того, вона на даний час працює у Полтавському обласному санаторії для дітей з порушенням опорно-рухового апарату та отримує мінімальну заробітну плату, має на утриманні доньку ОСОБА_6, яка навчається у вищому навчальному закладі, у зв»язку з чим не може сплачувати ОСОБА_5 аліменти на його утримання. Прохала припинити право ОСОБА_5 на стягнення аліментів на його користь.

У період розгляду даної справи місцевим судом ОСОБА_3 подала письмову заяву про зміну підстав та предмета позову. Просила суд припинити право ОСОБА_5 на стягнення з неї аліментів і звільнити її від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 15361,73 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про припинення права на аліменти відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2015 року постановлено доповнити рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про припинення права на аліменти та звільнення від заборгованості по аліментах, а саме: вказати, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про припинення права на аліменти та звільнення від заборгованості по аліментах відмовити.

В апеляційному порядку основне та додаткове рішення суду оскаржила ОСОБА_3 Вона в апеляційних скаргах ставить питання про скасування рішень суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_5. просить основне рішення і додаткове рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового процесу, які з»явилися в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того, що на даний час ОСОБА_5 не перестав бути непрацездатним, є інвалідом другої групи захворювання і потребує матеріальної допомоги, в той час як позивачка спроможна надавати матеріальну допомогу, оскільки на даний час працевлаштована, тому її матеріальний стан покращився.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 з 30 червня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 05 березня 2013 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1000 грн.00 коп. щомісячно.

Як убачається з копії цього рішення, розмір аліментів у сумі 1000 грн. 00 коп. було визначено судом з урахуванням того факту, що ОСОБА_3 є працездатною особою, неофіційно працювала у м. Києві, мала нерегулярні доходи і могла надавати допомогу на утримання свого колишнього чоловіка ОСОБА_5, який є непрацездатною особою як за віком, так і за станом свого здоров»я (т.1 а.с.19-20).

Починаючи з 02.12.2013 року і на даний час позивачка працює у Полтавському обласному санаторії для дітей з порушенням опорно-рухового апарату та станом на грудень 2014 року отримувала мінімальну заробітну плату. Вона має повний робочий день, який є ненормованим (т.1 а.с.21, 81, 184, 228-239).

Також судом з»ясовано і це не заперечується сторонами, що за ОСОБА_3 рахується заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.05.2015 року становить 15361 грн.73 коп. (т.1 а.с.186).

Відповідно до ч. 3 ст. 82 СК України, право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Згідно ч. 4 ст. 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі №6-306цс15.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_5 за період з 01.02.2014 року по 30.04.2015 року, він отримує щомісячно пенсію у розмірі 1754 грн.30 коп. (т.1 а.с.129).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становив 949 грн. 00 коп., а згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» - з 1 січня по серпень 2015 року - 949 грн.00 коп., а з вересня 2015 року - 1074 грн.00 коп.

Отже, пенсія відповідача ОСОБА_5 значно перевищує встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, він є діючим адвокатом та отримує відповідні доходи від заняття адвокатською діяльністю. Підтвердженням цього є лист Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка від 01 жовтня 2015 року № 01-9-2883, згідно якого ОСОБА_5 протягом 2014 року надавав юридичні послуги університету та отримував заробітну плату за окремим договором цивільно - правового характеру (т.1 а.с. 263).

За даними Державної податкової інспекції у м. Полтаві головного управління ДФС у Полтавській області, дохід відповідача за період з 01.01.2014 року по 01.01.2015 року становив 29000 грн.00 коп. з ознакою доходу «102 - суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору (т.1 а.с.246).

До того ж, про факт заняття відповідачем адвокатською діяльністю свідчить договір про надання адвокатських послуг від 26 лютого 2015 року щодо стажування у нього з 01.03.2015 року по 31.08.2015 року ОСОБА_8 (т.1 а.с.272).

Згідно договору оренди нежитлового приміщення відповідач ОСОБА_5 здавав в оренду належне йому на праві спільної часткової власності нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.17, 264-265, 217). Даний факт підтверджено його особистим поясненням, відібраним ст. оперуповноваженим в ОВС УБОЗ УМВС України у Полтавській області по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у скоєнні злочину, пов»язаного з примушуванням до невиконання цивільно-правових зобов»язань, передбаченого ст.ст. 355 ч.3, 28 ч.3, 3564 ч.3, 357 ч.1 та 186 ч.5 КК України, де ОСОБА_5 є потерпілим (т.1 а.с.255-258).

Відповідно до наданого акта здачі-приймання робіт від січня 2015 року, вище вказане нежитлове приміщення у даний час передано ОСОБА_5 в оренду ОСОБА_15 ( т.1 а.с.289-290).

Отже, у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази отримання ОСОБА_5 доходів, які є значно вищими, ніж визначений чинним законодавством прожитковий мінімум для непрацездатних громадян, що свідчить про те, що він перестав потребувати матеріальної допомоги.

Однак, місцевий суд, у порушення ст.ст. 214, 215 ЦПК України, не звернув належну увагу на зазначені вище обставини, що і призвело до помилкового вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про припинення права ОСОБА_5 на аліменти з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог.

Щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про звільнення від заборгованості по аліментах, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не знаходить підстав для його скасування чи зміни.

Так, позивачка, відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надала суду належних і допустимих доказів про причину виникнення даної заборгованості по аліментах.

Звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності обставин, що мають істотне значення.

Позивачем не надано суду жодних доказів, з яких би суд міг прийти до висновку про наявність у нього таких істотних обставин, внаслідок яких виникла вище вказана заборгованість по аліментах, від сплати якої він просить суд його звільнити.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду в даній частині вимог. Тому рішення та додаткове рішення щодо відмови у звільненні ОСОБА_3 від заборгованості по аліментах на суму 15361 грн.73 коп. слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛ А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2015 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2015 року скасувати в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 про припинення права на аліменти.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Припинити право ОСОБА_5 на стягнення аліментів на його утримання з ОСОБА_3 згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2013 року.

В іншій частині рішення місцевого суду та додаткове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис)

Судді: (підписи)

Копія вірно: