Провадження № 2/645/773/16
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2016 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:
Головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.
При секретарі судових засідань ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного Управління Державної міграціонної служби України в Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду та просила усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою № 75 будинку № 13/3 по вул. Танкопія в м. Харкові, визнавши ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою № 75 будинку № 13/3 по вул. Танкопія в м. Харкові, а також зобовязати Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Державної міграційної служби України анулювати (скасувати) реєстрацію ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що квартира АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 січня 2005 року, виданого Фрунзенською районною радою м. Харкова на підставі рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради м. Харкова від 21.12.2004р., належить позивачці на праві власності. Позивачка була знайому з відповідачем з 2003 року, у них були добрі стосунки і у 2006 році відповідач звернувся до ОСОБА_2 з проханням прописати його у квартиру для того, щоб він мав можливість працевлаштуватися. 16 травня 2006 року вона уклала з відповідачем договір найму житлового приміщення, який був зареєстрований в ОСББ «імені Леніна». В квартирі він фактично не проживав з листопада 2014 року, речей його в квартирі не має. Восени 2015 року їй стало відомо, що відповідач у 2013 році через мережу інтернет познайомився з громадянкою ОСОБА_4 і має намір переїхати на постійне проживання в ОСОБА_4. Пізніше відповідач надав позивачці копію свого паспорта громадянина України, з якого вбачається, що 28.11.2015 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 Також повернув ключі від квартири. Позивачка зазначила, що, що на теперішній час їй відомо, що 04 грудня 2015 року відповідач виїхав на постійне проживання до ОСОБА_4, засобів звязку чи відомостей про місце проживання відповідача не має. На даний час в квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 Оскільки відповідач в квартирі за місцем реєстрації фактично не проживає з листопада 2014 року, житловим приміщенням він не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, позивачка не маю можливості оформити субсидію, оскільки не може надати довідку про доходи відповідача.
Позивачка ОСОБА_2, в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Також пояснила, що відповідач фактично не проживає в квартирі за місцем реєстрації з листопада 2014 року, з нею не спілкується та до теперішнього часу не з*являється.
Відповідач в судове засідання не заявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повістки рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача, яка відповідає даним адресно-довідкового відділу ГУ ДМС України в Харківській області про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3М, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надав. Причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України відповідач зобов*язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов*язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов*язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред*явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.
Фрунзенський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Представник надав заяву з проханням слухати справу за їх відсутністю, та винести рішення відповідно до вимог діючого законодавства.
По справі були допитані свідки.
Свідок ОСОБА_6. у судовому засіданні зазначила, що він знає позивачку зі школи. Раніше вона мешкала вул. Танкопія, 13/3 в м. Харкові. Разом з позивачкою ходили до школи. ОСОБА_3 просто жилець квартири, його зареєстрували для влаштування на роботу. Квартира складається з двох кімнат та проживає там лише ОСОБА_2 Відповідач більше року не мешкає в квартирі позивачки. Свідок зазначила, що позивач не здійснював ніяких перешкод у праві проживання відповідачем у квартирі. Свідок був у квартирі, в якій дві кімната, ніяких речей відповідача у квартирі не бачила.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначила, що вона є головою правління обєднання співвласників багатоквартирного будинку «імені Леніна». Позивачку знає з народження. ОСОБА_3 знає з 2006 року, раніше він мешкав у квартирі позивачки за адресою АДРЕСА_1. З 2014 року вона його не бучила. Свідок зазначила, що позивач не здійснював ніяких перешкод у праві проживання відповідачем у квартирі. Свідок була у квартирі, в якій дві кімнати, ніяких речей відповідача у квартирі не бачила. Відповідача останній раз бачила приблизно більше року тому. Сварок не було.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечувала проти такого вирішення справи.
Розглянувши матеріали справи вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності до ч 3 ст. 10, ч 2 ст.59, ч 1, ч 4 ст..60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24 січня 2005 року, виданого Фрунзенською районною радою м. Харкова на підставі рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради м. Харкова від 21.12.2004р., зареєстрованого в КП «ХМ БТІ» від 16.03.2005 р., реєстраційний номер 10192421.
Відповідно до договору № 1 від 15.05.2006 року № 82 про найм житлового приміщення посвідченого головою ОСББ «імені Леніна» ОСОБА_8 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклади даний договір, згідно якого ОСОБА_2 надала в користування відповідача квартиру АДРЕСА_2 строком дії постійно, з обов*язками використовувати дане в найм приміщення, проводити поточний ремонт, підтримувати квартиру в доброму стані, сплачувати за квартиру згідно діючих тарифів ОСОБА_2, за використану електроенергію плату проводити самостійно.
Згідно відомостей відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Харківській області від 21.01.2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 до цього часу зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
Відповідно до довідки ОСББ «імені Леніна» від 08.12.2015 року № 537 у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Суд приймає до уваги відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02.02.2016 р. № 0.64-2045/0/15-16, що ОСОБА_3 22.10.2015 року перетинав кордон, виїздив «Київ-ТельАвів», 26.11.2015 р. в*їздив «ТельАвів- Київ» та 05.12.2015 виїздив «Київ-Мінськ» та до теперішнього часу кордон з Україною не перетинав.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, реєстрація відповідача у належній їй на праві власності квартирі порушує її право, як власника майна, та просить суд усунути перешкоди, шляхом зняття відповідача з реєстрації.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач не має можливості користуватися своєю квартири, яка належить йому на законній підставі, оскільки в квартирі зареєстрований відповідач.
Відповідно до ст..ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Способом захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання судом цього права.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.
Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти користуватися і розпоряджатися належним йому на праві власності майном.
Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як вбачається з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, пояснень сторони позивача, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні позивачем квартирою № 75 будинку № 13/3 по вул. Танкопія в м. Харкові шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою.
Що стосується вимоги про зняття відповідача з реєстрації, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки в результаті визнання судом особи такою, що втратила право користування житлом, такі наслідки передбачені ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» без додаткового ухвалення рішення суду. До відмови у знятті з реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням (квартирою) права позивача у цьому питанні не порушені і тому суд відповідно до приписів ст. 16 ЦК України про захист права лише у передбачений законом чи договором спосіб не має підстав для ухвалення рішення з цього приводу.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 224 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, квартирою № 75 будинку № 13/3 по вул. Танкопія в м. Харкові, визнавши ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою № 75 будинку № 13/3 по вул. Танкопія в м. Харкові.
В решті позову відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий суддя