Справа № 350/67/15-ц
Провадження № 22-ц/779/922/2016
Головуючий у 1 інстанції Калиній Г.В.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Вакарук В.М.

суддів: Горейко М.Д., Ковалюка Я.Д.

секретаря: Шемрай Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ясенської сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправними дій сільської ради, визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжними землекористувачами, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування рішень сесії Ясенської сільської ради, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на рішення Рожнятівського районного суду від 07 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного суду від 07 липня 2015 року вказаний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконною відмову ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як суміжних землекористувачів за адресою: АДРЕСА_1, погоджено акт обстеження та показу меж земельної ділянки (акт визначення та погодження меж земельної ділянки) ОСОБА_2 на ділянку площею 0,1452 га., за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано право ОСОБА_2 на завершення розпочатої ОСОБА_7 процедури приватизації вищезазначеної земельної ділянки без погодження акта обстеження та показу меж земельної ділянки (акта визначення та погодження меж земельної ділянки) із суміжними землекористувачами, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та отримання свідоцтва про право власності на цю земельну ділянку згідно з розмежуванням належної ОСОБА_7 земельної ділянки з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, встановленим актом виносу земельної ділянки та план - схемою виносу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських споруд , що затверджені Ясенською сільською радою 27 грудня 1993 року.

Зобов'язано Ясенську сільську раду Рожнятівського району звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 про знесення самовільного будівництва по АДРЕСА_1.

Скасовано рішення Ясенської сільської ради: від 14 грудня 2014 року про затвердження акту земельно-узгоджувальної комісії від 14 вересня 2014 року про розмежування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; від 17 травня 2015 року про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 0, 2219 га для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 та п. 2 рішення двадцять другої сесії шостого демократичного скликання Ясенської сільської ради, "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення ) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)", яким встановлено, що межа між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проходить відповідно до акту розмежування, затвердженого рішенням двадцятої сесії шостого демократичного скликання від 14 грудня 2014 року.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення та неправильне застосуванням норм матеріального права та процесуального права, зазначають, що позовні вимоги про визнання незаконною відмову відповідачів як суміжних землекористувачів погодити акт визначення та погодження меж земельної ділянки, визнання права особи на завершення розпочатої процедури приватизації земельної ділянки, зобов'язання сільську раду звернутися до суду про знесення самовільного будівництва не можуть бути задоволені, оскільки такий спосіб судового захисту не передбачений чинним законодавством.

Апелянти вказують, що будь-яких дій з їх сторони , які б порушували права позивачки не вчиняли, остання не зверталась до них з проханням погодити межі суміжних ділянок. Також, судом не досліджувалась причини відмови інших землекористувачів у погодженні технічної документації позивачки, що свідчить про необґрунтованість та незаконність рішення суду. Крім того, на землекористувачів покладається не обов'язок, а право надати згоду на погодження меж земельних ділянок із сусідніми землекористувачами.

Апелянти зазначають, що така позовна вимога як скасування зазначеного рішення сільської ради може бути заявлена лише в адміністративному позові, який розглядається за правилами адміністративного судочинства, як це передбачено положення ст.15 ЦК України та КАС України (ст.17,18, 105,162).

Апелянти звертають увагу на те, що судом не було досліджено докази, з яких вбачається, що ОСОБА_3 володіє земельною ділянкою та будинками по АДРЕСА_1 на законних підставах, його дії як землекористувача не містять жодних протиправних діянь.

Вважають, що оскаржуване рішення суперечить принципу незалежності та справедливості судів, закріплений п.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушує права людини, а тому повинне бути скасоване із постановленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні апелянти ОСОБА_3, ОСОБА_6 та їх представник ОСОБА_8 вимоги скарги підтримали, позивачка ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 вимоги скарги заперечила, голова Ясенської сільради Рараговський В.Ф. покладався на розсуд суду, інші сторони в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1, який вона успадкувала після смерті ОСОБА_7, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31 серпня 2013 року, копією рішення Рожнятівського районного суду від 17 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2013 року (а. с. 9,11, 12).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ясенської сільської ради від 24 грудня 1993 року спадкодавцю ОСОБА_7, дозволено приватизувати земельні ділянки, розміром до 0,85 га (до 60 га для ведення особистого підсобного господарства, до 0,25 га землі для обслуговування житлового будинку), відповідно до діючого на той час Земельного Кодексу України /1991 року/, передано йому земельну ділянку шириною від дороги на Осмолоду розміром 18 метрів згідно відповідного Акту від 27 грудня 1993 року та план - схеми винесено межі в натурі (на місцевості) земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а. с. 13, 19).

Згідно копії Акту відводу земельної ділянки та відповідною схемою до нього ОСОБА_3 у 1980 році дозволено будівництво житлового будинку на старому місці, по АДРЕСА_2, відведено для цього у встановленому порядку земельну ділянку, суміжну із ОСОБА_7, шириною від дороги 18,5 метра (а. с. 86 - 89).

За даними інвентаризації землі, що проводилася Ясенською сільською радою у 1959-1960 роках, за господарствами ОСОБА_7 та ОСОБА_12 земельна ділянка для обслуговування житлового будинку рахувалася по половині по 0,15 га, що підтверджується довідкою № 308, виданою Ясенською сільською радою 23 лютого 2015 року (а. с.41, 42).

Встановлено, що розпочату приватизацію спірної земельної ділянки ще за життя ОСОБА_7 не завершив через спір із ОСОБА_3 щодо права власності на житловий будинок, який на даний час після смерті ОСОБА_7 успадкувала позивачка (а. с. 134).

Із матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2013 року позивачка звернулась до сільської ради з заявою про надання дозволу на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості площею 0,1452 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка була винесена на розгляд чергової сесії Ясенської сільської ради, проект рішення не набрав достатньої кількості голосів, що підверджується копіями заяви від 10 жовтня 2013 року та повідомлення Ясенської сільської ради № 444 від 19 вересня 2014 року (а.с. 14, 16).

25 липня 2014 року земельно - узгоджувальна комісія Ясенської сільської ради встановила, що між земельними ділянками ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 існують межові знаки - камінь, дерево, огорожа, порушень меж ОСОБА_2 не допущено. Комісія вважала за можливе виготовлення державного акту на право приватної власності ОСОБА_2 без підпису суміжних вказаних землекористувачів, що підтверджується копією Акта земельно-узгоджувальною комісією Ясенської сільської ради від 25 липня 2014 року (а.с. 15).

Однак, земельно - узгоджувальною комісією Ясенської сільської ради у вересні 2014 року проведено розмежування земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по спільній межі будівлі, яка знаходиться по АДРЕСА_1, частина якої належить позивачці, що підтверджується копією Акта земельно - узгоджувальної комісії від 14 вересня 2014 року, затвердженим рішенням Ясенської сільської ради від 14 грудня 2014 року (а.с. 61,98).

Рішенням Ясенської сільської ради від 17 травня 2015 року надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 0,2219 га для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2. Визначено, що межа між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проходить відповідно до вищезазначеного акту розмежування (п.2) (а.с. 122).

Рішенням Ясенської сільської ради від 17.05.2015 року надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 0, 1452 га для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1. Визначено, що межа між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проходить відповідно до акту розмежування, затвердженого рішенням Ясенської сільської ради від 14 грудня 2014 року (п.2) (а.с. 99).

Встановлено, що спірна земельна ділянка, яка була призначена для обслуговування житлового будинку, належала ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а при переході права власності на жилий будинок до ОСОБА_2, відповідно до вимог ст.120 ЗК України /2001 року/ до неї перейшло і право на земельну ділянку, на якій розміщено будинковолодіння та право на подальшу приватизацію цієї землі без зміни її цільового призначення у розмірах, в яких вона була визначена попередньому землекористувачу, у якого із суміжним землекористувачем ОСОБА_3 у встановленому законом порядку було чітко визначено межу.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст.152 ЗК України.

Частиною 1 ст.377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного Кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 121 Земельного Кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності.

За змістом ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно пункту «г» ч. 1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст.152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст.1225 ЦК України.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст.116 ЗК України).

В силу ч. ч. 1, 4 ст.116 ЗК України ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання.

Виходячи з вимог ч. 1 ст.121 ЗК, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачка має право на завершення розпочатої ОСОБА_7 приватизації земельної ділянки площею 0,1452 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 у межах, які встановлені до початку процедури приватизації ОСОБА_7

Відповідно до п. п. г, є ст.91 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 55 ЗУ «Про землеустрій» визначено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо - геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У відповідності з вимогами ч. 1ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприянню встановлення твердих меж.

Згідно з ч. 5 ст. 158 ЗК України, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Таким чином, відмова відповідачів погодити межі земельної ділянки порушує вимоги діючого законодавства, які регламентують порядок виготовлення і погодження технічної документації, позбавляючи позивачку можливості приватизувати земельну ділянку і отримати документ на право власності на землю.

З цих підстав є також незаконними всі оскаржувані рішення Ясенської сільської ради про встановлення на даний час інших меж між позивачкою та відповідачем ОСОБА_3, про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації щодо встановлення цих меж в натурі відповідно до акту розмежування, затверджених рішенням сесії від 14.12.2014 року.

Що стосується позовної вимоги про зобов'язання Ясенської сільської ради звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 про знесення самовільного будівництва по АДРЕСА_1 у с. Ясень, то така вимога також підлягала до задоволення виходячи з наступного.

ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Ясенської сільської ради народних депутатів № 21 від 26 березня 1980 року дозволено будівництво житлового будинку на старому місці між сусідами ОСОБА_7 та ОСОБА_13 та зобов'язано ОСОБА_3 в двохмісячний термін після закінчення будівництва нового житлового будинку, частину старого житлового будинку по АДРЕСА_1 розібрати, що підтверджується копією свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Івано - Франківської області (а. с. 84 - 92).

Належний позивачці дерев'яний одноповерховий однокімнатний житловий будинок по АДРЕСА_1 зблокований з частиною житлового будинку, яка згідно будівельного паспорта на забудову земельної ділянки від 12 травня 1980 року підлягає до знесення ОСОБА_3, оскільки протипожежна відстань між будинковолодіннями не зберігається. Протипожежна відстань між будівлями 5-го ступеня вогнестійкості, якими є вказані будівлі, повинна становити 15,0 м (ДБН В.1.1.-7-2002, додаток Д). Знесення будівлі ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 є необхідним у зв'язку зі щільністю забудови суміжних будівель, через що не передбачається можливість їх капітального ремонту та нового будівництва з дотриманням діючих будівельних норм, що підтверджується копією листа №238/01-15 від 08 вересня 2010 року відділу містобудування та архітектури Рожнятівської РДА (а. с. 17). Сам ОСОБА_3 підтвердив в засіданні апеляційної інстанції про те, що після одержання свідоцтва про право власності на новий будинок, старий будинок він не зніс.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані, або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 7 цієї ж норми, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3, всупереч вимозі рішення виконавчого комітету Ясенської сільської ради народних депутатів № 21 від 26 березня 1980 року, не зніс старий житловий будинок по АДРЕСА_1, що призвело до істотного порушеннями будівельних норм і правил. Крім того, частина цього старого будинку, який як заявили сторони, вже є аварійним, хоча відповідних документів з цього приводу в матеріалах справи немає, знаходиться на земельній ділянці позивачки. При таких обставинах вона не позбавлена можливості і сама звернутися з позовом в суд про зобов'язання відповідача його знести, оскільки це порушує її законні права з щодо користування земельною ділянкою. Проте, виходячи із принципу диспозитивності, позивачка пред'явила такі вимоги зобов'язального характеру до Ясенської сільської ради, а тому суд розглянув їх у відповідності до вимог ст.11 ЦПК України та зобов'язав орган місцевого самоврядування звернутися до суду з відповідним позовом відповідно до вимог ч. 7 ст. 376 ЦК України.

Таким чином, оскільки акт земельно-узгоджувальної комісії від 14 вересня 2014 року про розмежування земельних ділянок позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складений без врахування того, що ОСОБА_3 після закінчення будівництва нового житлового будинку, був зобов'язаний знести старий будинок, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що прийняті на основі вище вказаного акта земельно - узгоджувальної комісії рішення сільської ради від 14 грудня 2014 року, від 17 травня 2015 року та п.2 рішення, від 17 травня 2015 року слід скасувати.

Не заслуговують на увагу посилання апелянтів на те, що позовні вимоги про скасування вищезазначених рішень рішення сільської ради може бути заявлена лише в адміністративному позові, який розглядається за правилами адміністративного судочинства, як це передбачено положення ст.15 ЦК України та КАС України, оскільки між сторонами існує спір про право на земельні ділянки, якими вони вже користувалися і вирішення даного спору порушує законні права та інтереси осіб щодо земельної ділянки, право на приватизацію якої було надано попередньому власнику будинку.

Що ж стосується вимог апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що вона не була залучена до участі у розгляді справи і таким чином було порушено її права, то вони не заслуговують на увагу, оскільки із матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про право власності на новий будинок отримано на ім'я її чоловіка, як і всі рішення Ясенської сільради, які стосувалися дозволу на його будівництво та його зобов'язання після отримання даного свідоцтва знести старий будинок. Дані рішення не є предметом даного спору, а тому її права, як подружжя, не є порушеними. Що ж стосується зобов'язання сільської знести старий будинок, частина якого фактично знаходиться на земельній ділянці позивачки, то дане питання буде вирішуватися при звернення Ясенської сільської ради із відповідним позовом до суду, а не в даному процесі.

З цих підстав доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відхилити, рішення Рожнятівського районного суду від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.М. Вакарук

Судді: М.Д. Горейко

Я.Ю. Ковалюк