У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: ОСОБА_9, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Тетяна Віталіївна, про визнання договору іпотеки частково недійсним, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в інтересах якого діє Митрюхіна ЄвгеніяІванівна, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати частково недійсним договір іпотеки від 02 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_7, яка діяла в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») у частині передачі в іпотеку належних позивачу 4/9 частин квартири АДРЕСА_1.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що наприкінці 2007 року йому терміново потрібні були кошти, але оскільки він працює повний робочий день і на відвідування банку не має часу, він 02 жовтня 2007 року оформив довіреність на свою сестру ОСОБА_7, якою уповноважив останню бути його представником у питанні отримання кредиту. Згодом ОСОБА_7 повідомила, що оформити кредит не вдається, у зв'язку з чим повернула довіреність. Однак, у липні 2013 року йому стали телефонувати працівники банку та повідомили про те, що у жовтні 2007 року між ОСОБА_8 та банком був укладений кредитний договір на суму 50 000,00 доларів США, а також те, що він є майновим поручителем за вказаним кредитним договором, так як він передав в іпотеку банку належну йому частку у квартирі АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 02 жовтня 2007 року.

Позивач вважає, що вказаний договір іпотеки був підписаний від його імені ОСОБА_7, однак він її на це не уповноважував, тому звернувся до суду з указаним позовом.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 02 жовтня 2007 року між іпотекодержателем Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», іпотекодавцями ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_6, від імені якого за довіреністю діяла ОСОБА_7, та боржником ОСОБА_8, посвідчений 02 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. за реєстром № 2531, в частині передачі в іпотеку належних ОСОБА_6 4/9 частин АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», в інтересах якого діє МитрюхінаЄ.І., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвали нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходили із того, що волевиявлення позивача не було спрямовано на передачу в іпотеку належної йому частини квартири для забезпечення виконання ОСОБА_8 зобов'язань за кредитним договором, оскільки укладаючи від імені ОСОБА_6 оспорюваний договір іпотеки, ОСОБА_7 вийшла за межі наданих їй останнім за довіреністю повноважень.

Однак, з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій установлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 1998 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2003 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є співвласниками АДРЕСА_1.

02 жовтня 2007 року, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_7 представляти його інтереси в АКІБ «УкрСиббанк» та нотаріальних конторах з питань отримання кредиту та передачу під заставу належної йому АДРЕСА_1 за ціну та на умовах за власним розсудом, з правом підпису фінансових документів.

Довіреність видавалася строком на один місяць та діяла до 02 листопада 2007 року без права передовіри повноважень третім особам.

02 жовтня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_8 був укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким ОСОБА_8 отримав кредитні кошти у розмірі 50 000,00 доларів США.

На забезпечення зобов'язань позичальника ОСОБА_8 за кредитним договором, 02 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_7, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_6, був укладений договір іпотеки, згідно з яким іпотекодавці передали в іпотеку банку належну їм квартиру АДРЕСА_1.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 6 ст. 203 цього Кодексу, і зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно із ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Частиною 1 статті 241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що якщо правочин вчинено з перевищенням повноважень, наявні підстави для визнання такого правочину недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 02жовня 2007 року в частині передачі в іпотеку банку належних позивачу 4/9 частин квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що волевиявлення позивача не було спрямоване на передачу в іпотеку належної йому частини квартири для забезпечення виконання ОСОБА_8 зобов'язань за кредитним договором, оскільки, укладаючи від імені ОСОБА_6 оспорюваний договір іпотеки, ОСОБА_7 вийшла за межі наданих їй повноважень за довіреністю.

Однак, такий висновок судів є помилковим, оскільки суди, на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, не надали належної правової оцінки доказам, а саме копії нотаріально посвідченої довіреності від 02 жовтня 2007 року, згідно з якою ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_7 представляти його інтереси в АКІБ «УкрСиббанк» та нотаріальних конторах з питань, як отримання кредиту, так і передачу під заставу належної йому АДРЕСА_1 за ціну та на умовах за власним розсудом, з правом підпису фінансових документів, у зв'язку з чим дійшли до передчасного висновку про те, що ОСОБА_7, укладаючи договір іпотеки від імені ОСОБА_6, вийшла за межі наданих їй довіреністю повноважень.

Враховуючи те, що внаслідок порушення судами норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 212, 214, 303, 315 ЦПК України) не встановлені фактичні обставини справи, рішення суду першої та апеляційної інстанцій необхідно скасувати відповідно до ст. 338 ЦПК України, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», в інтересах якого діє Митрюхіна Євгенія Іванівна, задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова