Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила суд визнати недійсним трудовий договір, укладений з 23 вересня 2014 року по 21 грудня 2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «Євраз СухаБалка» (далі - ПАТ «Євраз Суха Балка») на підставі наказу від 23 вересня 2014 року №178-ОС в частині визначення строку «до 21 грудня 2014 року»; визнати недійсним трудовий договір, укладений з 18 грудня 2014 року по 14 січня 2015 року нею з ПАТ «Євраз Суха Балка» на підставі наказу від 18 грудня 2014 року №242-ОС в частині визначення строку «до 14 січня 2015 року»; визнати наказ від 14 січня 2015 року №7-ОС, ПАТ «Євраз Суха Балка» про її звільнення на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України незаконним; скасувати наказ від 14 січня 2015 року №7-ОС ПАТ «Євраз Суха Балка» про її звільнення на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України; поновити її на посаді телефоніста місцевого телефонного зв'язку групи монтажу, обслуговування та ремонту зв'язку ПАТ «Євраз Суха Балка» з 14 січня 2015 року; стягнути з ПАТ «Євраз Суха Балка» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 03 березня 2015 року по 26 жовтня 2015 року у розмірі 18 415 грн 30 коп. без утримання податків та обов'язкових платежів на підставі ст. 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100; стягнути з ПАТ «Євраз Суха Балка» на її користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що починаючи з 03 серпня 1981 року вона працювала на різних посадах у ПАТ «Євраз Суха Балка».

На підставі наказу від 23 вересня 2014 року № 178-ОС та згідно запису трудової книжки № 24 ОСОБА_3 прийнято з 23 вересня 2014 року учнем телефоніста в групу монтажу, обслуговування та ремонту зв'язку 1 розряду.

Згідно запису трудової книжки № 25 останнім місцем роботи ОСОБА_3 є посада телефоніста місцевого телефонного зв'язку групи монтажу, обслуговування та ремонту зв'язку, на яку її призначено наказом від 24 жовтня 2014 року № 201-ОС про переведення.

Наказом від 14 січня 2015 року № 7-ОС її звільнено у зв'язку закінченням строку дії договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки строковий трудовий договір з нею не укладався, так як укладання договору повинно відображатися у записах в трудовій книжці, а такі записи відсутні, надані відповідачем заяви про прийняття, накази про прийняття та переведення докази, не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, так як містять дописки та закреслення, тому не можуть достовірно свідчити про прийняття її на роботу за строковим договором і укладання договору в такому вигляді співпадало з її інтересами.

Посилаючись на вказані обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що звільнення позивача відбулося із дотриманням норм трудового законодавства та зазначив, що законних прав та інтересів позивача порушено не було.

Такі висновки судів попередніх інстанцій є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судами надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що починаючи з 1981 року ОСОБА_3 працювала на різних посадах ПАТ «Євраз Суха Балка».

22 вересня 2014 року ОСОБА_3 звільнена за власним бажанням по виходу на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України згідно з наказом № 177-ОС.

Наказом №178-ОС по ПАТ «Євраз Суха Балка» від 23 вересня 2014 року ОСОБА_3 прийнято в групу монтажу, обслуговування та ремонту зв'язку учнем телефоніста місцевого телефонного зв'язку 1 розряду ПАТ «Євраз Суха Балка». Характер праці: тимчасова, основна по 21 грудня 2014 року.

Згідно з наказом № 201-ОС по ПАТ «Євраз Суха Балка» від 24 жовтня 2014 року ОСОБА_3 переведено телефоністом місцевого телефонного зв'язку групи монтажу, обслуговування та ремонту зв'язку. Характер праці: тимчасова, основна по 21 грудня 2014 року. Причина переведення: переведення згідно заяви працівника.

Як вбачається із заяви ОСОБА_3 від 08 грудня 2014 року, копія якої міститься у матеріалах справи (а. с. 53), остання просила продовжити строк строкового договору до 04 січня 2015 року на час відпустки по вагітності та пологам працівника ОСОБА_5 з 05 по 14 січня 2015 року, а не на час відпустки ОСОБА_5 по догляду за дитиною до трьох років, як зазначала в позовній заяві позивач.

На цій підставі, згідно з наказом № 242-ОС по ПАТ «Євраз Суха Балка» від 18 грудня 2014 року ОСОБА_3 переведено телефоністом місцевого телефонного зв'язку групи монтажу, обслуговування та ремонту зв'язку. Характер праці: продовження тимчасової роботи по 14 січня 2015 року. Причина переведення: переведення згідно заяви працівника, на час відпустки по вагітності та пологам працівника ОСОБА_5

Наказом № 7-ОС по ПАТ «Євраз Суха Балка» від 14 січня 2015 року, ОСОБА_3 звільнено у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (п. п. 2,3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, згідно зі ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутнє порушення відповідачем трудового законодавства при звільненні ОСОБА_3 з роботи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська