Справа №588/1729/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Маслов В. В.
Номер провадження 22-ц/788/845/16 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Околота Г. М.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 01 квітня 2016 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

14 листопада 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 березня 2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, тому у неї виникла заборгованість щодо повернення грошових коштів у передбачені договором строки, яка станом на 30 вересня 2015 року становила 24657,64 грн., що складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5700,93 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 15006,35 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 2300 грн.; а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500 грн. - фіксована частина і 1150,36 грн. - процентна складова, у зв'язку з чим позивач просив стягнути вказану заборгованість з відповідачки на свою користь.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 01 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», як вбачається з його мотивувальної частини, - у зв'язку з тим, що вимоги заявлені поза межами строків позовної давності.

Вказане рішення суду позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не дослідив обставини того, що наприкінці строку дії попередньої кредитної картки за № НОМЕР_2, виданої на підставі кредитного договору від 20 березня 2008 року, відповідачка 29 березня 2012 року звернулась до банку з питанням щодо перевипуску картки і того ж дня їй була видана кредитна картка «Універсальна» з новим № НОМЕР_1 та новим строком її дії: до 31 жовтня 2015 року.

Крім того, суд першої інстанції не дав належної оцінки тим фактам, що відповідачка активно користувалась кредитною карткою аж до 19 лютого 2013 року, в тому числі і погашала нараховану заборгованість по кредитному договору. Відтак, звернувшись до суду з даним позовом 14 листопада 2015 року, банк не пропустив трирічний строк давності.

Позивач також вважає безпідставним посилання відповідачки на те, що у 2009 році вона втратила кредитну картку, зазначаючи, що у такий спосіб остання намагається ввести суд в оману та уникнути відповідальності за кредитним договором, так як згідно виписки по рахунку в 2010-2012 роках нею були здійснені операції як зі зняття коштів, так і з їх погашення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Гакаля Р.В. про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, що складається із заяви, Пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів (або довідки про умови кредитування), відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит та видана кредитна картка за № НОМЕР_2 зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 500 грн., який пізніше був збільшений до 6100 грн., з базовою процентною ставкою у розмірі 22,80% із розрахунку 360 днів у році, зі строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки (а.с.9, 64, 78, 79).

Своїм підписом на заяві відповідачка також підтвердила, що вона ознайомлена та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які разом із заявою складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.78).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 20 березня 2008 року вбачається, що заборгованість відповідача станом на 30 вересня 2015 року становить 24657,64 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5700,93 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 15006,35 грн.; заборгованості за комісією в сумі 2300 грн.; а також штрафу в сумі 1650,36 грн. відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, що складається із: фіксованої частини - 500 грн. і процентної складової - 1150,36 грн. (а.с.6-8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Положеннями ч.1 ст.509 ЦК України визначено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Підстави припинення зобов'язання передбачені приписами ст.ст.599, 601, 604, 609 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Як передбачено пунктами 3.1.1, 3.1.3 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки зазначений на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява від отримувача кредиту про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операції по картковому рахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії картки) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Згідно з пунктом 6.6 розділу І Умов та правил надання банківських послуг до обов'язків клієнта банку входить, зокрема, у випадку невиконання обов'язків за договором за вимогою банку виконати обов'язки по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплаті винагороди банку.

А пунктами 5.3, 5.5, 5.5.1 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строки і порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам зі встановленим мінімальним платежем наведений у Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості за кредитом.

За користування кредитом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році.

За несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом і овердрафтом) отримувач кредиту сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами.

Також п.8.6 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більше, ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 20 березня 2008 року відповідачка ОСОБА_3 отримала кредитну картку за № НОМЕР_2, про що свідчить її особистий підпис на заяві із зазначенням дати отримання карти 25 квітня 2008 року (а.с.78).

У підписаній відповідачкою 25 квітня 2008 року довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» визначено базову процентну ставку в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) у розмірі 1,9 %; щомісячну комісію за кредитне обслуговування у розмірі 1% на залишок заборгованості, яка не погашена протягом пільгового періоду; розмір щомісячних платежів (що включають плату за користування кредитних коштів у звітному періоді) у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, а також встановлено строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.79).

Відповідно до наданої банком інформації по картці за № НОМЕР_2, тобто, отриманої відповідно до кредитного договору від 20 березня 2008 року, строком закінчення дії цієї картки вказано березень 2012 року (а.с.124).

Крім того, 29 березня 2012 року ОСОБА_3 повторно заповнила заяву на отримання кредиту і банк видав їй нову картку за № НОМЕР_1 із зазначенням строку її дії до жовтня 2015 року (а.с.125, 126, 127-128).

Таким чином, на думку колегії суддів, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що по закінченню строку дії попередньої кредитної картки за № НОМЕР_2 нова картка відповідачці не видавалась, у зв'язку з чим строк дії кредитного договору на момент звернення до суду з даним позовом закінчився, а також стосовно того, що після лютого 2013 року відповідачка ніяких дій стосовно кредитних коштів не здійснювала, оскільки він спростовується наявними в матеріалах справи належними і допустимими доказами, які відповідачем не спростовані.

Зокрема, враховуючи той факт, що відповідачці була перевидана кредитна картка з новим номером № НОМЕР_1 і строком її дії до 31 жовтня 2015 року, тому відповідають дійсності доводи апеляційної скарги позивача про те, що строк позовної давності банком дотримано. Крім того, звертають на себе увагу обставини того, що відповідач протягом 2008-2013 років активно користувалась кредитною карткою, в тому числі розраховувалась за допомогою неї та здійснювала погашення кредитної заборгованості, що підтверджується також наявними в матеріалах справи виписками по особових рахунках, які є належними і допустимими доказами, так як протилежного відповідачкою не доведено (а.с.52-56, 63, 65-77).

Так, останній платіж відповідачкою по погашенню кредитної заборгованості було здійснено 19 лютого 2013 року в сумі 100 грн. за допомогою терміналу самообслуговування, після чого відповідачка ніяких платежів не здійснювала, хоча продовжувала користуватись кредитною карткою при розрахунках у торгівельних закладах та знімати готівкові кошти у банкоматах аж до листопада 2013 року (а.с.75 на звороті - 77).

З урахуванням зазначеного, помилковим є висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем позовної давності для звернення до суду з даним позовом, враховуючи і те, що останнє погашення відповідачкою кредитної заборгованості було здійснено 19 лютого 2013 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось 14 листопада 2015 року (а.с.24).

Окрім того, не знайшли свого підтвердження і посилання ОСОБА_3 на те, що у 2009 році вона втратила кредитну картку і більше нею не користувалась, оскільки без відповідних підтверджень вони є голослівними.

Таким чином, ураховуючи, що ОСОБА_3 допустила заборгованість по погашенню банківського кредиту, тобто порушила договірні зобов'язання, тому має її повернути, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 5700,93 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 15006,35 грн. та заборгованість по пені в сумі 1100 грн., тобто в межах річного строку (а.с.6-8), про що йдеться у п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, приймаючи до уваги, що відповідно до довідки про умови кредитування (або Тарифи) за несвоєчасне погашення заборгованості має наступити відповідальність у вигляді пені (а.с.79).

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги в частині стягнення з відповідачки ще і штрафу за порушення строків повернення кредиту, так як в такому випадку відповідачка має нести повторну юридичну відповідальність, що заборонено Конституцією України.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також його висновки не відповідають обставинам справи, тому вказане рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог, а саме: про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 21807 грн. 28 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5700,93 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 15006,35 грн.; заборгованості за пенею в сумі 1100 грн.

Щодо стягнення штрафу, то в задоволенні вказаної вимоги необхідно відмовити.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Оскільки позивач при подачі позовної заяви у листопаді 2015 року сплатив судовий збір в сумі 1218 грн. (а.с.3), тому, враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: на 88,44% (21807,28 грн. * 100% / 24657,64 грн.), з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1077,20 грн. (1218 грн. * 88,44% / 100%).

Окрім того, при подачі апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в сумі 1339,80 грн. (а.с.133), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 1184,92 грн. (1339,80 грн. * 88,44% / 100%).

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2; 309 ч.1 п.п.3, 4; 314 ч.2; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 01 квітня 2016 року в даній справі скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 21807 грн. 28 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 5700,93 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 15006,35 грн.; заборгованості за пенею в сумі 1100 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме: штрафу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1077 грн. 20 коп., а також судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 1184 грн. 92 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -