Справа №584/814/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/851/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27 серпня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання договору найму квартири укладеним, -

в с т а н о в и л а:

5 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 і свої вимоги мотивував тим, що з 02.08.2006 року по 10.01.2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі. Він є власником трикімнатної квартири № 9 в житловому будинку № 14 по вул.Кірова в м.Путивль Сумської області. За вказаною адресою зареєстровані сторони у справі та їх малолітня донька Катерина, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач у вказаній квартирі зареєстрований, але фактично з жовтня 2013 року проживає зі своєю матірю АДРЕСА_1. Між ним та відповідачем виникають сварки з приводу користування квартирою, а тому, для недопущення у майбутньому непорозумінь і сварок, як з приводу користування квартирою так і оплати комунальних послуг, а також вважаючи за потрібне отримувати плату за користування квартирою, позивачем було запропоновано відповідачу укласти договір найму житла, однак, ОСОБА_5 відмовилась від укладення вказаного договору, тому просив суд визнати укладеним між сторонами договір найму житлового приміщення від 30.06.2015р.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 27 серпня 2015 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування всіх обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно не узято до уваги надані позивачем письмові доказі, не враховані ті обставини, що укладення договору найму житла є обовязком відповідача, яка, отримавши пропозицію про укладення договору та сам договір, протоколу розбіжностей не надала і від його підписання ухиляється.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 01 жовтня 2015 року було задоволено апеляційну скаргу, рішення суду скасоване та ухвалене нове рішення про задоволення позовних вимог.

УхвалоюВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, рішення апеляційного суду Сумської області від 01 жовтня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника позивача, заперечення відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує домовленість про безоплатне проживання відповідача у належній позивачу квартирі і позивач не обґрунтовував належним чином розмір плати за користування квартирою.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач є власником трикімнатної квартири № 9 в житловому будинку № 14 по вул.Кірова в м.Путивль Сумської області на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2005р., посвідченого нотаріусом Путивльської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 (а.с.6).

Сторони перебували в шлюбі з 02.08.2006 року і рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 30.12.2013р. шлюб між ними розірвано (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку Катерину, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач після укладення шлюбу була зареєстрована в належній на праві власності позивачу квартирі і на теперішній час в ній зареєстровані сторони у справі та їх малолітня донька Катерина, що підтверджується довідкою Путивльської ЖЕК від 19.06.2015р. № 2284 (а.с.18).

Відповідач зверталась із позовними вимогами до позивача про визнання спірної квартири їх спільною сумісною власністю, як подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири, але рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 19.03.2014 року у справі № 584/119/14ц, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 23 квітня 2014 року, в задоволенні її позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю (а.с.7-10).

Після розірвання шлюбу позивач в належній йому на праві власності квартирі не мешкає, а мешкає в квартирі своєї матері за адресою м.Путивль, вул.Кірова, 12. кв .63.

Відповідач разом з малолітньою донькою мешкає в спірній квартирі і сплачує кошти за комунальні послуги та утримання належної позивачеві квартири і прибудинкової території, чого не заперечував в судовому засіданні й представник позивача, а також підтверджується фотокопіями виписок ПАТ КБ «Приватбанк» по картковому рахунку від 13.08.2015р. № 150813/901, від 13.08.2015р. № 150813/437, від 13.08.2015р. № 150813/637, від 13.08.2015р. № 150813/864, від 20.02.2015р. № 1657802 (а.с.60,63-73).

Починаючи з травня 2014 року відповідач почала звертатись до правоохоронних органів із заявами на дії позивача, який, на її думку, чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, відключає електропостачання до квартири, пошкоджує майно в квартирі, забирає належні особисто їй речі. Працівниками правоохоронних органів перевірялись доводи відповідача і, у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак адміністративного або кримінального правопорушень, ОСОБА_5 пропонувалось звертатись до суду для захисту свого порушеного права в порядку цивільного судочинства і дана обставина підтверджується висновками та матеріалами перевірок (а.с.17, 55-58, 139-151).

Позивач запропонував відповідачу укласти договір найму житла, попередньо направивши листа-пропозицію 28.05.2015 року, яку вона отримала 03.06.2015 року, а потім направив пропозицію про укладення договору найму квартири з відповідним договором від 01.07.2015 року, зазначивши у ньому усі істотні його умови із зазначенням розміру плати за користування квартирою та строк дії договору (а.с.19-23, 85-86).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст.162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Судом було встановлено, що відповідач вселилась до спірної квартири, як член сімї власника квартири і припинення сімейних відносин із власником квартири не позбавляє її права користування займаним приміщенням. Фактично позивач погоджувався на проживання її в квартирі про що свідчить позиція самого позивача, викладена ним у його позовній заяві про розірвання шлюбу від 12.12.2013р., в якій він зазначає, що після розірвання шлюбу дитина залишається проживати з матірю, при цьому позивачеві було відомо, що відповідач та її дочка зареєстровані та проживають у належній йому квартирі.

Спільної угоди щодо внесення плати за користування вказаною квартирою після розірвання шлюбу сторони не уклали, але відповідач особисто вносить плату за користування комунальними послугами та на утримання будинку та при будинкової території, що підтверджується письмовими доказами у справі.

Колегія суддів вважає помилковим посилання в апеляційній скарзі на ст.811 ЦК України, оскільки норми зазначеної статті не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. При цьому колегія суддів вважає, що відповідач набула право користування спірною квартирою не в порядку передбаченому ст.810 ЦК України, як наймач за договором найму житла, а як колишній член сімї власника житла і, крім того, договір найму є двостороннім правочином, передбачає вільне волевиявлення учасників правочину, є оплатним та строковим. На відміну від цього, відповідач набула право користування спірною квартирою незалежно від волевиявлення позивача, як власника житла, в порядку передбаченому ч.4 ст.156 ЖК УРСР і час користування її цим житлом не обмежується будь-яким строком. Також будь-яким законом не покладено на відповідача , як колишнього члена сімї власника житла, обовязок укладати з колишнім подружжям договір найму цього житла.

Також колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав та інтересів не відповідає вимогам закону.

Зокрема, відповідно положень ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спосіб захисту, який обрав позивач щодо визнання договору найму житла укладеним не передбачений вимогами ст.16 ЦК України та Житловим кодексом УРСР.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування правильного по суті рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 27 серпня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -