Справа № 182/1097/16-ц
Провадження № 2/0182/1878/2016
30.06.2016 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Рибакової В.В.
при секретарі Затуливітер Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДИНГ» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення суми, -
Позивач 29.02.2016 року звернувся до суду з вищевказаним позовом (а.с.1-5), який протягом розгляду справи уточнював (а.с.24-28), посилаючись на наступні обставини.
Восени 2015 року він вирішив придбати трактор для ведення особистого селянського господарства. У звязку з цим, 11.02.2016 року уклав з відповідачем ОСОБА_3 фінансового лізингу № 000156 (далі ОСОБА_3 лізингу).
Предметом даного договору було придбання трактору МТЗ-82.1.26. на умовах вчинення лізингових платежів.
Відповідно до п.5.1. Договору лізингу, відповідач зобовязався передати йому у користування зазначений трактор не пізніше 90 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок наступних платежів: авансового платежу; комісії за передачу предмету лізингу.
Відповідач свої зобовязання за Договором лізингу не виконує. На його неодноразові звернення до відповідача з приводу строків передачі йому трактору, він так і не отримав чіткої відповіді. Натомість відповідач вимагає від нього ще 200000 грн. 00 коп.
Вважає укладений між ним та відповідачем ОСОБА_3 фінансового лізингу несправедливим, оскільки вказаний договір не містить будь-яких пунктів щодо відповідальності відповідача за невиконання чи неналежне виконання взятих на себе зобовязань.
У той же час, у Договорі лізингу наявний пункт 12.11., згідно якого у випадку розірвання даного договору Лізингоодержувачем до підписання ОСОБА_4 приймання - передачі Предмета Лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми Авансового платежу. В такому випадку Комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається. Таким чином, відповідач безпідставно обмежив себе у відповідальності у межах 80 % Авансового платежу та на всю суму Комісії за організацію даного Договору, що, за умови абсолютного невиконання укладеного між ними договору, виглядає як очевидне шахрайство. Крім того, в п.5.1 Договору лізингу, мова йде про сплату ним комісії за передачу Предмета Лізингу. У той же час, п. 12.11 Договору лізингу встановлюється комісія на організацію договору. З Договору лізингу не зрозуміло чи є відмінності між цими поняттями, чи вони є тотожними. При цьому, сплата ним комісії за організацію Договору лізингу ніде раніше по тексту не передбачена, що вводить його в оману щодо обсягів зобовязань, які на нього покладаються та строків виконання Договору лізингу відповідачем. Викладене призводить до істотного дисбалансу між обємом прав та повноважень сторін за договором на користь відповідача. Вважає, що відповідач застосував до неї нечесну підприємницьку практику, що витікає з несправедливих умов договору. Дана практика виявилась у введені його в оману шляхом включення суперечливих умов до тексту Договору лізингу, безпідставному обмеженні відповідальності сторони Лізингодавця за договором, що у свою чергу, повинно потягнути за собою його недійсність. Окрім того, ОСОБА_3 лізингу не був нотаріально посвідчений.
Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає просить їх задовольнити (а.с.31). Вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання ним судової повістки з викликом на 30.06.2016 року об 11.30 год. (а.с.30). Причини неявки суду не відомі. Відповідач заяви про відкладення справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надав, як і заперечень на позов.
Суд на підставі ст.224 ЦПК України розглянув справу заочно.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника.
Відповідно до ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.
У судовому засіданні встановлено, що 11.02.2016 року між позивачем ОСОБА_1 (за Договором лізингу Лізингодавець) та відповідачем ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДИНГ» (за Договором лізингу - Лізингоодержувач) був укладений ОСОБА_3 фінансового лізингу № 000156 (далі ОСОБА_3 лізингу) (а.с.8-15).
Відповідно до п.1.1. Договору лізингу, лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - Предмет Лізингу визначений у п. 3.1. цього Договору), а Лізингоодержувач зобовязується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Відповідно до п.3.1. Договору лізингу, Предметом лізингу по даному договору є трактор МТЗ-82.1.26 (а.с.15).
Відповідно до п.1.2. Договору лізингу, строк користування Лізингоодержувачем Предметом Лізингу складається з періодів (місяців) згідно з Графіком сплати лізингових платежів (Додаток № 2 до Договору) та починається з дати підписання ОСОБА_4 приймання-передачі Предмету Лізингу (надалі - ОСОБА_4 приймання-передачі) за формою, встановленою Лізингодавцем.
У Розділі 2 «Визначення» Договору лізингу було дано визначення терміну авансовий платіж, згідно якого авансовий платіж це сума, яка відшкодовує частину вартості Предмета Лізингу, в розмірі вказаному в Додатку № 1 до даного Договору, сплачена Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця до дати Передачі Предмета Лізингу. Комісія за Організацію це одноразова плата за організацію та оформлення даного Договору Лізингоодержувача Лізингодавцю при укладанні Договору.
Відповідно до п.4.1.1. Договору лізингу, Лізингодавець зобовязався передати у користування та володіння Лізингоодержувача Предмет Лізингу в порядку, встановленому даним Договором. Пунктом 3.5. Договору лізингу передбачено, що Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності Предмета Лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає Продавець.
Розділом 11 «Перехід права власності на Предмет Лізингу (викуп Предмета Лізингу)» Договору лізингу передбачено умови переходу права власності на Предмет Лізингу (викуп Предмета Лізингу). Згідно пунктів 11.3 та 11.6 Договору лізингу набуття у власність (викуп) Предмета Лізингу відбувається не раніше сплати Лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п.11.1. та 11.2 даного Договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати Лізингодавець у звязку з переходом права власності щодо Предмета Лізингу. Перехід права власності на Предмет Лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем Договору купівлі-продажу Предмета Лізингу.
Відповідно до п.5.1. Договору лізингу, Предмет Лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 (девяноста) робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу та Комісії за Передачу Предмета Лізингу.
Дослідивши умови Договору лізингу, суд зазначає, що зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили конкретного постачальника (продавця) Предмета лізингу - трактора МТЗ-82.1.26.
Статтею 627 ЦК України передбачено свободу договору, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.
Відповідно до ч.ч.2,3 ст.6 ЦК України сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачено актами цивільного законодавства, свої відносини, які не передбачені цими актами. Разом з цим сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».
Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачу.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.п.2,3 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (п.4 ч.3 ст. 18 «Про захист прав споживачів»).
Зазначений висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» викладений у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі N 6-2766цс15, який відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Встановлено, що аналіз змісту спірного Договору фінансового лізингу № 000156 від 11.02.2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім обовязків, передбачених договором та законом (пункт 3.4, пункт Договору лізингу та ч.1 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг»), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені ч.2 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Відповідно до п.3.5. Договору лізингу, Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності Предмета Лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.
Відповідно до ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Таким чином, як встановлено судом, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 3.5. Договору лізингу щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що умови пункту 3.5. оспорюваного Договору лізингу суперечать вимогам частини першої статті 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця.
Окрім того, як зазначалось вище, в Договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Також, стаття 12 Договору лізингу встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Передбачені п.5.1. вказаного Договору лізингу зобовязання лізингоодержувача сплатити комісію за здійснення необхідних дій за передачу предмета лізингу, виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними, у звязку з чим вказані положення договору є несправедливими.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. ОСОБА_3 найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Зазначений висновок Верховного Суду України викладений у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі N 6-2766цс15, який відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Встановлено, що ОСОБА_3 фінансового лізингу № 000156 від 11.02.2016 року, укладений між позивачем та відповідачем, нотаріально посвідчено не було.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у звязку із несправедливими умовами та з відсутністю нотаріального посвідчення спірного Договору лізингу.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Позивач, згідно Закону України «Про захист прав споживачів», звільнений від судового збору, тому при подачі позову судовий збір ним не сплачувався. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп. (551 грн. 20 коп. за вимоги немайнового характеру + 551 грн. 20 коп. за вимоги майнового характеру).
Керуючись ст.ст.10,11,15,60,88,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст.6,15,16,215,220,627,628,799,806,808 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затверджене розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 22.01.2004 року № 21, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати недійним ОСОБА_3 фінансового лізингу № 000156 від 11.02.2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДИНГ».
Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДИНГ» на користь держави судовий збір у розмірі 1102 грн. 40 коп. (одна тисяча сто дві грн. 40 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: ОСОБА_5