24.02.2016 Єдиний унікальний номер 205/9362/14-ц
24 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Басової Н.В.
при секретарі Я.О. Сахончик
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,
ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу. Поверхом вище розташована квартира № 97, власником якої є відповідач. 28 жовтня 2013 року з вини відповідача відбулося залиття квартири позивача, а саме: у ванній кімнаті, кухні та коридорі. Комісією КЖЕП № 22 було складено відповідний акт про залиття. 25 листопада 2013 року знову з вини відповідача відбулося залиття ванної кімнати, кухні та коридору, про що також складено відповідний акт про залиття. Також вказаними вище актами про залиття квартири фактично встановлено, що залиття квартири позивача відбулося з вини відповідача, оскільки джерело протікання води до квартири мало початок саме з квартири відповідача. 23 жовтня 2014 року квартиру позивача вже втретє залито водою з вини відповідача. Згідно з актом комісії КЖЕП № 22 від 23.10.2014 року, причиною затоплення стала течія душової кабіни мешканки квартири № 97. У звязку з неодноразовим залиттям з вини відповідача, у квартирі позивача необхідно зробити відновлюваний ремонт, розмір якого він оцінює у 14 360 грн. Крім того, внаслідок залиття квартири, позивачу було завдано моральну шкоду. Позивач просив стягнути з відповідача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 14 360 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., а загалом 24 360,00 грн. та судові витрати.
Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя», про причини неявки суду не повідомив, ніяких письмових заяв не надходило.
З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.
На підставі ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.01.2013 року, приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3, належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.8).
28 жовтня 2013 року працівниками КЖЕП № 22 складено акт про залиття квартири АДРЕСА_1, в ванні, кухні і коридорі відбулося залиття (а.с.5).
25 листопада 2013 року працівниками КЖЕП № 22 складено акт, в якому зазначено, що в коридорі, ванні та кухні на стелі видно мокрі плями (а.с.5).
23.10.2014 року комісією КЖЕП № 22 складено акт про залиття квартири АДРЕСА_1, згідно якого вбачається, що на кухні на стелі мокрий кут розміром 0,5 кв.м. на 0,5 кв.м. На стінах мокрі та вздуті шпалери; у ванній кімнаті на стелі розводи від залиття і на стінах внизу ванни утворився чорний наліт; в прихожій мокрий кут розміром 0,4 кв.м. на 0,4 кв.м.; на кухні вздуті меблі (а.с.6).
Висновком № 923-15 судової будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2015 року, виконаного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданого власнику квартири ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 внаслідок залиття складає 10 169,04 грн. (а.с.26-42). Інші питання стосовно причин залиття та вини не розглядалися.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодовування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до роз»яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Згідно з роз»яснень , що містяться в п. 9 тієї ж постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами і доповненнями потерпілому відшкодовуються збитки в повному обсязі відповідно до реальної вартості робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ.
З урахуванням зазначеного, підлягала обов'язковому доведенню та встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Позивач в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів, які підтвердили б наявність причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та завданою позивачу матеріальною шкодою. Також акти залиття квартири від 28.10.2013 р., 25.11.2013 р., 23.10.2014 р. складалися без участі відповідача.
Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартиринедоведені, необґрунтовані, незаконні та безпідставні, а, отже, задоволенню не підлягають.
Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню за нижченаведеним.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Зміст даної статті свідчить про те, що єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Однак, суду не надано жодного доказу щодо скоєння відповідачем правопорушення по відношенню до позивача. Тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд відмовляє в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не належать до задоволення, у звязку з чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15-16, 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10-11, 59-60, 88, 212, 213-215, 218, 224-226 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В. Басова