АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1364/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Васильківська Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоХрапка В. Д.
суддівБондаренка С. І., Новікова О. М.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року ОСОБА_7 пред'явила позов до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, обргунтовуючи свої вимоги, тим, що їй на праві власності належав житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, який вона 15.03.2004 року подарувала своїм дітям, відповідачам по справі. В червні 2010 року відповідачі по справі договором про встановлення конкретного користування житловим будинком з надвірними спорудами здійснили розподіл будинку.

Позивачка зазначає, що укладаючи договір дарування, вона вважала, що відповідачі будуть здійснювати за нею догляд та надавати матеріальну допомогу. Відповідачі деякий час виконували домовленість, надавали допомогу та піклувалися. На даний час відповідачі не виконують обумовлені умови і вона зилишилася без будь-якої допомоги.

При зверненні за допомогою до адвоката, їй стало відомо, що договір дарування не передбачає умов про довічне утримання, а право власності на будинок переходить з моменту прийняття дарунку.

З таких підстав просила суд визнати договір дарування від 15 березня 2004 року житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, укладений між нею та ОСОБА_8 і ОСОБА_6 недійсним.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2015 року позов задоволено.

Договір дарування від 15 березня 2004 року житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і ОСОБА_6 - визнано недійсним.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 і ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 понесені нею судові витрати на сплату судового збору в сумі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне, висновки суду не відповідають обставинам справи та постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а по справу ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника провочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин , помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом ( частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи із змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги доведено.

При вирішення справи було встановлено, що позивачка продовжує проживати у спірному будинку і зареєстрована в ньому, фактична передача будинку згідно умов договору не відбулася, апеля тор в спірному будинку н зареєстрована.

Позивачка як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалась на передачу нерухомого майна у власність відповідачів лише за умови довічного утримання й , укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачами.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-9цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-69цс14, від 11 листопада 2015 року у справі 6-1124цс15.

Що стосується застосування строків позовної давності, то відповідачка ОСОБА_6 в суді першої інстанції до постановлення рішення по справі не заявляла. Тому в апеляційній інстанції такі вимоги задоволену не можуть бути.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2015 року відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :