Справа №488/4844/15-ц 12.05.2016 12.05.2016 12.05.2016
Справа 488/4844/15 -ц
Провадження № 22ц-/784/923/16ц Головуючий у 1-й інстанції Лазарева Г.М.
Категорія 54 Суддя - доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 травня 2016 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Сивоконенко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України»

на рішення

Корабельного районного суду м. Миколаєва від 5 лютого 2016 року

за позовом

ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

13 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» (далі - ПАТ «ДПЗКУ», Товариство) з вказаним позовом.

Позивачка зазначала, що з 10 вересня працювала на посаді заступника директора з виробництва філії ПАТ «ДПЗКУ» «Миколаївський портовий елеватор» (далі - філії ПАТ «ДПЗКУ», Філія). Наказом керівника товариства від 26 жовтня 2015 року № 724 її звільнено з 27 жовтня 2015 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників.

Своє звільнення позивачка вважає незаконним, оскільки після попередження про звільнення їй була запропонована лише одна посада, хоча у вересні 2015 року до штатного розпису була введена посада помічника керівника з економічної безпеки, яка відповідала її досвіду, кваліфікації, здобутим навичкам та знанням. Крім того, їй не були запропоновані інші вакантні посади, які існували у ПАТ «ДПЗКУ», не застосовано її переважне право на залишення на роботі при вивільненні. Також, в Товаристві не було скорочення штату та зміни у виробництві та праці. Крім вказаного, її звільнено без згоди профспілкового комітету.

Одночасно позивачка зазначала, що відповідачем всупереч ст. 47 КЗпП України не проведено розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КзпП України.

Посилаючись на викладене та вказуючи, що порушенням трудових прав їй завдано моральну шкоду, позивачка просила поновити її на роботі, стягнути на її користь 4594 грн. 07 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2 473 грн. 73 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 5 лютого 2016 року, в якому виправлена описка ухвалою того ж суду від 11 березня 2016 року, ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді заступника директора з виробництва у філії ПАТ «ДПЗКУ».

Стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_2 24737 грн. 30 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2015 року по день ухвалення рішення, 10 000 грн. моральної шкоди та на користь держави в рахунок відшкодування судових витрат 974 грн. 40 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ДПЗКУ» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта, висновки суду суперечать доказам у справі та вимогам матеріального права. Так, суд безпідставно поновив позивачку на посаді директора структурного підрозділу Товариства, не врахував доказів проведення у Товаристві змін у виробництві, те, що їй була запропонована робота на інших посадах. Щодо згоди профспілкового комітету, то у відповідності з вимогами закону, не отримавши відповіді на своє запитання від останнього, відповідач вважав, що така згода надана. Крім того, під час розгляду спору, ПАТ «ДПЗКУ» зверталося у вищестоящу профспілкову організацію за наданням згоди на звільнення позивачки, й така згода була надана 22 січня 2016 року. Також, на думку Товариства, є безпідставним стягнення з нього моральної шкоди на користь позивачки.

ОСОБА_2, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка працювала у відокремленому підрозділі Товариства на посадах техніка 1 категорії, в якості інженера з 18 липня 1995 року по 2 лютого 2011 року, а потім з 3 лютого 2011 року по 9 вересня 2012 року. З 10 вересня 2012 року вона переведена на посаду заступника директора (з виробництва) Філії.

Під час роботи ОСОБА_2 обрана членом профспілкової організації Філії. Так, рішенням трудового колективу Філії від 22 лютого 2011 року вона включена до складу профспілкового комітету первинної профорганізації Філії, а рішенням профспілкового комітету Філії від 22 грудня 2011 року ОСОБА_2 обрано заступником голови профспілкового комітету Філії (а.с.13-17).

Наказом в.о. ПАТ «ДПЗКУ» від 26 жовтня 2015 року № 742 позивачку звільнено з роботи з 27 жовтня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату працівників.

Ухвалюючи рішення про поновлення позивачки на роботі, суд вважав, що її звільнення проведено незаконно з порушенням вимог КЗпП України, оскільки на час звільнення позивачки з роботи не запроваджено змін в організації виробництва і праці, а належного рішення про скорочення штату відповідачем не приймалося.

Вказані висновки відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Відповідно до п. 3.9.18 Статуту ПАТ «ДПЗКУ» має право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис, як це передбачено вимогами ст. 64 ГК України.

В пп 7 п.11.11 Статуту ПАТ «ДПЗКУ», голова правління Товариства затверджує організаційну структуру Товариства та штатний розпис, а також у відповідності з пп 10 п.11.11 призначає та звільняє з посади працівників Товариства.

Філія, як структурний підрозділ юридичної особи, дії на підставі Положення про філію ПАТ «ДПЗКУ» «Миколаївський портовий елеватор» (далі - Положення) та Статуту Товариства (п.3.1). Директор Філії здійснює управляння її поточною діяльністю, та є уповноваженим представником Товариства (п.7.1.Положення). Він може звільняти працівників, крім заступника директора (п.п.7.6.,7.7 Положення). Правочини від імені Товариства директор Філії вправі вчиняти тільки на основі довіреності та в межах, передбачених у ній повноважень, з урахуванням цього положення (пп.7.2, 7.3).

З наведених положень статутних документів Товариства вбачається, що питання, які відносяться до організаційної структури Товариства, чисельності працівників і штатного розпису, а також питання звільнення заступників директорів Філії належить до компетенції керівництва ПАТ «ДПЗКУ».

Як вбачається з матеріалів справи у Товаристві відбулося масове вивільнення працівників Філії.

Зі змісту п.1 ст. 40 КЗпП України, ст. 64 ГК України та положень статутних документів, виходить, що зміни в організації виробництва і праці в ТОВ «ДПЗКУ» повинні провадитися на підставі рішення керівника Товариства.

Рішення про скорочення чисельності працівників або штату може оформлюватися наказом по підприємству. В такому випадку до штатного розпису вносяться відповідні зміни. Однак рішення може оформлюватися наказом про внесення змін до штатного розпису, із зазначенням причин, якими викликано необхідність скорочення чисельності або штату

працівників, та зазначенням посад (професії), що підлягають скороченню. Вказаний наказ відноситься до наказу із основної діяльності юридичної особи та повинен виноситися по Товариству в цілому, в даному випадку - головою правління ПАТ «ДПЗКУ».

Відповідачем не доведено, що таке рішення керівником ПАТ «ДПЗКУ» видавалося, оскільки в матеріалах справи воно відсутнє.

Так, розпорядженням в.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» від 13 липня 2015 року № 28-р, директора Філії було зобов'язано надати пропозиції щодо можливості підвищення заробітних плат за рахунок оптимізації штатної чисельності працівників ( а.с.97).

На виконання такого розпорядження директор Філії листом № 686 від 22 липня 2015 року керівництву Товариства надав пропозиції про скорочення штату адміністративного апарату згідно штатного розпису. Пропонувалося скоротити по одній існуючій посаді заступника директора (з питань економіки та безпеки), заступника директора (з виробництва), двох одиниць заступника директора, менеджера з постачання, майстра зернових складів під'їзних колій (а.с.84).

24 липня 2015 року в.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» було затверджено штатний розпис із переліком посад, які виводяться із цього розпису з жовтня 2015 року, серед якої була посада заступника директора (з виробництва) ( а.с. 98). Однак вказані дії не можна вважати належною підставою для зміни в організації та виробництві у Товаристві, оскільки ні наказу про скорочення чисельності чи штату працівників, ні наказу про затвердження штатного розпису, із зазначенням причин, якими викликано необхідність скорочення чисельності або штату головою правління ПАТ «ДПЗКУ» (виконуючим обов'язки) не видавалося.

Фактично рішення про скорочення штату було прийнято на підставі наказу директора Філії, що є порушенням вказаного вище порядку проведення змін в організації виробництва і праці у ПАТ «ДПЗКУ».

Зокрема, 27 липня 2015 року директором Філії видано наказ № 108 на виконання розпорядження в.о. голови правління № 28-р (про пропозиції зміни в організації виробництва та праці). Виведено зі штатного розпису три посади заступників директорів керівника, а також по одиниці з інших підрозділів Філії, а головному економісту Філії доручено внести зміни в штатний розпис з 27 жовтня 2015 року, з якого виведені вказані посади (а.с. 99).

Відповідний штатний розпис не складався, не затверджувався наказом в.о. голови правління (головою правління), не приймалося рішення про скорочення штату. Навпаки, посилаючись на наказ директора Філії № 108, а також на свій наказ № 28-р згаданого змісту, в.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» видав наказ №546-к від 17 серпня 2015 року про попередження трьох заступників директора та майстра, в тому числі позивачки, про вивільнення з 27 жовтня 2015 року у зв'язку із скороченням штату (а.с. 126). Тоді як, директор Філії не міг самостійно видавати накази від імені Товариства про скорочення штату, ні затверджувати штатний розпис.

Законом не передбачено складання штатного розпису структурних підрозділів юридичної особи, оскільки штатний розпис стосується організації виробництва і праці всього Товариства. У зв'язку з чим, згаданий наказ директора Філії не можна вважати належним рішенням Товариства про скорочення штату працівників.

Всі ці обставини свідчать про обґрунтованість висновків суду щодо відсутності на час звільнення позивачки змін у виробництві та праці, а також порушення відповідачем порядку звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд обґрунтовано спирався на висновки Територіальної державної інспекцією з питань праці у Миколаївській області про відсутність змін в організації виробництва і праці в товаристві (а.с.144-145).

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про поновлення позивачки на роботі, стягнення на її користь з відповідача у відповідності з вимогами ст. 235 ЦК України середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та стягнення у відповідності з вимогами ст. 237-1 КЗпП України моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав ОСОБА_2

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції із розміром грошової суми, яку визначив суд в рахунок відшкодування моральної шкоди. Виходячи з відсутності доказів прямого зв'язку між діями відповідача, та погіршенням стану здоров'я позивачки, тривалості та тяжкості її страждань, колегія суддів вважає, що 1000 грн. є достатньою компенсацію моральних страждань ОСОБА_2

Отже, рішення суду в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає зміні у відповідності з п. 3. ч.1. ст. 309 ЦПК України.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів також не погоджується в повному обсязі з висновками суду щодо порушення ПАТ «ДПЗКУ» вимог ч. 2 ст. 40, ст.ст.43, 252 КЗпП України, а саме з висновками про недотримання відповідачем правил переведення позивачки на іншу роботу внаслідок скорочення, а також в частині порядку отримання попередньої згоди на її звільнення первинної профспілкової організації та вищого виборного органу цієї професійної спілки.

Так, 25 вересня 2015 року директором Філії, за дорученням керівника Товариства, у первинну профспілкову організацію направлено подання на дачу згоди на звільнення трьох працівників (заступників директора) за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 92-93). Вказане звернення не розглянуто та про це не повідомлено адміністрацію Товариства, оскільки, на думку голови первинної організації, вказане питання було вирішено попереднім рішенням. Не отримавши відповіді на подання, керівництво ПАТ «ДПЗКУ» вважало, що профспілка дала згоду на звільнення позивачки та звільнило позивачку.

За висновками суду в такому випадку слід вважати, що звільнення відбулося без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Однак вказані висновки не відповідають вимогам закону.

Порядок розгляду профспілковою організацією подання власника або уповноваженого ним органу про звільнення працівника, а також порядок інформування вказаних суб'єктів про наслідки розгляду подання визначено частинами 2,3,5 ст. 43 КЗпП України.

Зі змісту положень вказаної норми виходить, що, якщо власник або уповноважений ним орган звернувся до первинної профспілкової організації з поданням про звільнення працівника, але відповіді про прийняте рішення у встановлені строки в письмовому вигляді не направлено, то є підстави вважати, що вказаний орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Це узгоджується з вимогам ч.9 ст. 43 КЗпП України, яка передбачає можливість запиту відповідної згоди судом лише в тому випадку, коли розірвання трудового договору з працівником відбулося без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації.

Якщо розцінювати дії вказаного органу як відмову дати згоду на розірвання трудового договору, то за відсутності обґрунтування такої відмови, є підстави для застосування ч. 7 ст. 43 КЗпП України.

Як згадано, вищий виборний орган профспілки Філії, після звільнення позивачки надав згоду на її звільнення. Виходячи з вимог ст. ст. 43, 252 КЗпП України, а також ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в такому випадку не можна вважати, що права працівника, члена виборного профспілкового органу, порушені, оскільки отримання згоди на звільнення під час розгляду справи у суді є тотожним такій згоді, наданій до звільнення.

Щодо пропозицій переведення на інші посади, то позивачці були запропоновані інші вільні посади у Товаристві, які відповідають її кваліфікації. Вона відмовилася від переведення на посади у зв'язку з тим, що вважала своє звільнення незаконним. При цьому із її пояснень виходить, що вона вважала можливим, за умов проведення законного скорочення штату працівників, зайняття посад, які відносяться до керівних та відповідають її кваліфікації. Про таке свідчать наявні в матеріалах справи акти, складені працівниками товариства, та висновки вищого профспілкового органу (а.с. 22, 21,115, 111). Позивачка не спростувала належними та допустимими доказами того, що їй були запропоновані вільні посади. Так, у судовому засіданні апеляційного суду підтвердила, що 23 жовтня 2015 року зустрічалася із керівництвом Товариства, а в судовому засіданні під час розгляду спору по суті стверджувала, що немає необхідності допитувати в якості свідків осіб, які склали останній акт. Всі ці обставини свідчать про достовірність відомостей, вказаних в актах Товариства, щодо пропозиції позивачці посад.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає, що з мотивувальної частини рішення суду необхідно виключити висновки суду щодо порушення ПАТ «ДПЗКУ» вимог ч. 2 ст. 40, ст.ст.43, 252 КЗпП України в частині недотримання відповідачем правил переведення позивачки на іншу роботу внаслідок скорочення, а також в частині порядку отримання попередньої згоди на її звільнення первинної профспілкової організації та вищого виборного органу цієї професійної спілки.

В решті рішення суду, з огляду на межі і доводи апеляційної скарги необхідно залишити без змін.

Інші доводи в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги.

Як зазначено вище, само по собі складання штатного розпису та його зміна не свідчать про дотримання Товариством положень закону щодо скорочення штату, оскільки зміни в штатний розпис вносяться на підставі рішення відповідного власника підприємства, установи, організації, або уповноваженого ним органу. Такого рішення у встановленому законом порядку не приймалося.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 5 лютого 2016 року змінити.

Зменшити розмір моральної шкоди, яка стягується на користь ОСОБА_2 із Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України», з 10 000 грн. до 1000 грн.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду висновки про порушення Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо - зернова корпорація України» вимог ст.ст. 40 ч.2, 43, 252 КЗпП України.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.Я.Мурлигіна

Судді: В.І. Козаченко

Л.М. Царюк