У Х В А Л А

17 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М.,

Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства "Національний культурно-мистецький комплекс та музейний комплекс "Мистецький Арсенал", третя особа - ОСОБА_5, про визнання дій протиправними, відшкодування моральної шкоди та стягнення компенсації за порушення авторських прав,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 9 вересня 2016 року. залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з державного підприємства "Національний культурно-мистецький комплекс та музейний комплекс "Мистецький Арсенал" (далі - ДП "Національний культурно-мистецький комплекс та музейний комплекс "Мистецький Арсенал") на користь ОСОБА_4 1 тис. грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх судових інстанцій залишено без змін.

31 серпня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2016 року, з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 423, 430, 438 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). частини другої статті 8. частини другої статті 11, статті 12, пункту 4 частини першої статті 14 Закону України від 23 грудня 1993 року № 3792-ХІІ "Про авторське право та суміжні права" (далі - Закон № 3792-ХІІ).

На підтвердження зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Верховного Суду України від 24 вересня 2008 року, в якій, на його думку, по-іншому застосовані зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 погодився з висновками судів попередніх судових інстанцій про відмову у позові в частині стягнення компенсації за порушення авторських прав з огляду на те, що картина, як незакінчений твір, не використовувалась відповідачем, а не була відділена від стіни, на якій створена, при цьому позивачем була виготовлена фотографія твору, що відповідає положенням статті 12 Закону № 3792-ХІІ, тому відсутні підстави вважати права позивача у цій частині порушеними.

Натомість, у наданій для порівняння ухвалі від 24 вересня 2008 року Верховний Суд України скасовуючи рішення судів попередніх судових інстанцій та направляючи справу на новий розгляд дійшов висновку про порушення відповідачем авторських прав позивача, оскільки відповідач без укладення відповідного авторського договору використовував передані позивачем фотоплівки, створивши з них поліграфічні твори спотворивши зображення розрізанням зображень порушивши в такий спосіб авторські права позивача на фотографічні твори.

Отже, надане заявником для порівняння судове рішення не може бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки зазначені в ньому висновки та висновки в ухвалі суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, встановлених судами при їх розгляді.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства "Національний культурно-мистецький комплекс та музейний комплекс "Мистецький Арсенал", третя особа - ОСОБА_5, про визнання дій протиправними, відшкодування моральної шкоди та стягнення компенсації за порушення авторських прав за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко