Провадження № 22-ц/780/3072/16 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 24 19.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 березня 2016 року у справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу , -

встановила:

У грудні позивач Моторно (транспортне) страхове бюро України звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на таке.

З вини водія відповідача ОСОБА_2 03 жовтня 2012 року сталось зіткнення з належним ОСОБА_4 автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1, що призвело до його пошкодження, вартість відновлювального ремонту якого складає 6080,76 грн. відповідно до висновку № 185, яка особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі.

На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_2 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою, у зв'язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 13 лютого 2013 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 5067,33 грн.

За таких обставин на підставі ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив суд стягнути з відповідача кошти в розмірі понесених витрат 5067,33 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. та покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмір 5 067,33 грн. та судовий збір в розмірі 1218 грн., а всього 6 285,33 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, незаконність та необґрунтованість судового рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що суд помилково застосував до спірних правовідносин ст. 1191 ЦК України, перебіг строку позовної давності має обчислюватись з моменту виникнення страхового випадку, а не з моменту виплати страхової виплати, тому суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відмову у позові у зв»язку з пропуском строків позовної давності.

На думку колегії суддів, апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення, що переглядається, відповідає вказаним виомгам закону.

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 03 жовтня 2012 року, рухаючись у м. Києві по пр. Повітрофлотський, керуючи автомобілем Фіат д.н.з. НОМЕР_2 не обрав безпечну дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив ст. 124 КУпАП.

На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_2 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вина ОСОБА_2 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 07.11.2012 року.

В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту якого складає, відповідно до висновку № 185, 6080,76 грн.

Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі.

Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі № АВ/4115594 з терміном дії - з 08.07.2012 р. до 07.07.2013 р.

У зв'язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 13 лютого 2013 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 5067,33 грн.

Задовольняючи позов відповідно до ст. 1191 ЦК України та стягуючи з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу , суд вірно виходив з того, що здійснивши страхову виплату, у МТСБУ виникло право вимоги страхового відшкодування в порядку регресу, в не суброгації.

Так , у п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « від 01 березня 2013 року № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди , завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

Суд першої інстанції вірно встановив, що здійснивши 13 лютого 2013 року страхову виплату власнику пошкодженого транспортного засобу у розмірі 5067, 33 грн. у позивача ВАТ НАСК «Оранта» виникло право вимоги страхового відшкодування в порядку регрессу а не суброгації, оскільки одне зобов`язання було замінене іншим, тобто виникло нове зобов`язання.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона ( страховик) зобов»язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму ( страхову виплату), а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до положень п.п.2,3 ч.1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов»язані з : володінням, користуванням і розпорядженням майном ( майнове страхування); відшкодуванням шкоди , завданої страхувальником ( страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Вказані норми передбачають, що на підставі ст.993 ЦК України виникає право вимоги страхового відшкодування лише за наявності договору майнового страхування, однак матеріали справи не містять даних про наявність договору страхування майнових інтересів, пов»язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном.

За таких осбставин, підстави для відшкодування шкоди в порядку суброгації на підставі ст. 993 ЦК України відсутні, наявні умови для для відшкодування шкоди в порядку регресу на підставі ст. 1191 ЦК України.

З огляду на викладене, є необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами виник спір щодо відшкодування збитків в порядку суброгації, а не в порядку регресу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у ри роки.

Відповідно до ч.6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов»язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов»язання.

Встановлено, що позивач 13 лютого 2013 року здійснив страхову виплату власнику пошкодженого транспортного засобу у розмірі 5067, 33 грн., а до суду із зазначеним позовом звернувся у грудні 2015 року(а.с.2), тобто в межах загального трирічного строку позовної давності.

З урахуванням встановлених обставин справи і вимог закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту здійснення страхової виплати, тому підстави для відмови у позові у зв»язку зі спливом трирічного строку позовної давності відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, і у позові необхідно відмовити, суд вважає безпідставними.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні, судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :