Ухвала

іменем україни

16 травня 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., КасьянаО.П., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Луцька міська рада, про усунення перешкод у користуванні нежилими приміщеннями, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нежилими приміщеннями, посилаючись на те, що відповідач користується належними їй на праві власності нежилими приміщеннями й добровільно відмовляється звільнити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 13 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази в справі, й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що спірні приміщення є приміщеннями гуртожитку, до якого відповідач вселилися на законних підставах, а саме на підставі ордеру № 12 від 27 жовтня 1987 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.П.Касьян

О.В.Попович