Справа № 204/1370/14-ц
Провадження № 8/204/5/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря Старостенко Т.В.,

заявника ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом прокурора Красногвардійського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради про визнання права комунальної власності та витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року по справі № 204/1370/14-ц скасувати за нововиявленими обставинами та призначити справу до нового розгляду. В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року у справі за позовом Прокурора Красногвардійського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, до неї - ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради, ПАТ «Банк Кіпру» про визнання права комунальної власності та витребування майна, було задоволено позовні вимоги та визнано право комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на нежиле приміщення № 98 у б. № 16 по вул. Тітова в м. Дніпропетровську та витребувано від неї - ОСОБА_1, на користь комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради вказане нерухоме майно. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 р. рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено Дніпропетровській міській раді в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2015 р. у цивільній справі № 6-43574св14 було скасовано рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 р. та залишено в силі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року. Після постановления вищезазначеного рішення та набрання ним чинності, а саме 14.09.2016 року, заявнику стали відомі обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути їй відомі під час розгляду цієї справи, а саме:

1. Згідно довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 26.03.2015 р. № в-45-2015 було встановлено, що рішення про затвердження акту Державної комісії по прийому в експлуатацію житлового будинку № 16 по вул. Парковій (нині вул. Титова) м. Дніпропетровськ та інформації щодо введення нежитлового приміщення № 98 у вищезазначеному будинку у документах виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся за 1959 рік, які знаходяться на зберіганні в держархіві області, немає.

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська обґрунтував рішення від 22 липня 2014 року щодо визнання права комунальної власності саме на підставі наявності нібито введення в експлуатацію спірного майна. На підставі саме цих даних щодо нібито введення в експлуатацію спірного майна суд першої інстанції дійшов висновку про те, що знаходять своє підтвердження доводи прокурора та позивача щодо обставин виникнення права комунальної власності на спірне майно. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2015 р. у цивільній справі № 6-43574св14 також є посилання на такі відомості: «Установлено, що нежиле приміщення №98 по у будинку № 16 по вул. Титова у м. Дніпропетровську введено в експлуатацію у 1959 році та перебувало на балансі територіальної громади КЖЕП «Південне», яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська». Вищевказані факти вказуються на те, що не підтверджується доказами посилання позивача на те, що спірне майно введено в експлуатацію у 1959 році, та дані твердження не можуть відповідати дійсності, а саме право власності позивача не підтверджено жодними документами. Таким чином заявник вважає, що було зроблено хибний висновок про належність спірного майна до комунальної власності з тієї підстави, що воно було введено в експлуатацію в 1959 році та перебувало на балансі КЖЕП «Південне». Відомостей про балансову належність спірного майна КЖЕП «Південне», зокрема акт приймання-передачі, авізо, позивачем також не надано, як і те, що це підприємство було комунальною власністю. Таким чином, спростовуються бездоказові твердження позивача про те, що нежитлове приміщення № 98 у будинку № 16 по вул. Титова у м. Дніпропетровську, та цей будинок, введено в експлуатацію у 1959 році та перебувало на балансі КЖЕП «Південне», не встановлено ким дійсно та коли його було зведено, не виключено, що цей будинок було зведено житлово-будівельним кооперативом, що можливо з урахуванням часів його зведення, з усіма правовими наслідками.

2. Другою нововиявленою обставиною, про яку заявнику стало відомо 14 вересня 2016 року, є відповідь Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» №3956 на запит адвоката ОСОБА_4 про відсутність відомостей щодо належності спірного приміщення до комунальної власності.

3. Третьою суттєвою нововиявленою обставиною, що має значення для справи, є вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2015 року по справі № 204/4354/15-к, яким визнано винним ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України стосовно скоєння злочинних дій спільно з посадовими особами КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради» щодо шантажування мене та одержання 70 000 гривень неправомірної вигоди в обмін на невиконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року. Цей вирок підтверджує первісно злочинні наміри посадових осіб КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради», по витребуванню у заявника нібито комунальної власності з метою отримання неправомірної вигоди. Враховуючі вищезазначене, копії документів, якими позивач обґрунтовував право власності на спірне приміщення (акт прийому передачі спірного приміщення з балансу на баланс від 30.12.2011 року, та інші), викликають сумнів в їх дійсності, враховуючи те, що посадові особи позивача - КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради» - використали рішення Красногвардійського суду районного суду м. Дніпропетровська для отримання неправомірної вигоди. Злочинні наміри посадових осіб - КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради» по отриманню у заявника неправомірної вигоди підтверджуються також і тим фактом, що 06.10.2015 року КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради» було подано до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська заяву по справі № 204/1370/14-Ц9 про видачу дублікату виконавчого листа щодо витребування у заявника спірного приміщення, не залучивши її до участі, посилаючись на те, що оригінал виконавчого листа нібито втрачений, в той час, коли суддею Тітовою І.В. було встановлено, що оригінал виконавчого листа знаходився у матеріалах кримінального провадження, за яким було винесено вирок ОСОБА_5 Таким чином представники КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради», навмисно вводили в оману суд, знаючи про вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2015 року по справі №204/4354/15-к (в матеріалах кримінального провадження є їх протоколи допиту про цей факт). Вищевказані обставини вказують не тільки на відсутність будь-якого права комунальної власності на спірне майно, адже й на корупційну складову посадових осіб Дніпропетровської міської ради, та ці обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, так як на їх підставі можна зробити висновок про відсутність у позивача прав власності на спірне майно та як наслідок - неможливість його витребування у заявника. Зазначені обставини не були і не могли бути відомі заявнику, оскільки відомості про введення в експлуатацію спірного майна та будинку було отримано лише в березні 2015 р, а вирок суду щодо отримання неправомірної вигоди позивачем датується 24 липня 2015 року. Враховуючи наведене просила її заяву задовольнити.

05 жовтня 2016 року заявником було подано до суду заяву-пояснення до Заяви про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, згідно яких крім нововиявлених обставин зазначених у первісній заяві, заявник просила суд прийняти до уваги додаткові докази, які підтверджують нововиявлені обставини та існували на час розгляду справи, та про які суду не було відомо, а саме: 1. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 30.11.2011 року КЖЕП «ПІВДЕННЕ» знаходилось у стані ліквідації, рішення про яке зареєстровано у вищевказаному реєстрі 15.09.2011 року. Отже, враховуючи особливості ведення господарської діяльності у процедурі банкрутства, юридично неможливо передавати з балансу будь-яке майно без згоди кредиторів. Тому, акт прийому-передачі спірного приміщення з балансу КЖЕП «ПІВДЕННЕ» на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради від 30.11.2011 року є незаконним. 2. Вищевказаний акт, має посилання на рішення Дніпропетровської міської ради №42/61 від 06.10.2010 та рішення Дніпропетровської міської ради № 52/52 від 02.12.2009 року про передачу на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю», але посадові особи КЖЕП «Південе» і КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю», які склали вищевказаний акт не визначені у складі комісії у вищевказаних рішеннях Дніпропетровської міської ради, як особи, відповідальні за передачу з балансу на баланс. Крім того, сам власник, (позивач за цим позовом - Дніпропетровська міська рада) цей акт не затверджував, в той час, як відповідно до Порядку передачі об'єктів з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів від 11 жовтня 2002 року №1521, акт затверджує власник майна. 3. Що стосується довідки КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради про нібито наявність в нього на балансі спірного приміщення, то враховуючи лист Дніпропетровської міської ради №8/13-912 від 30.07.2014 року, перелік об'єктів права комунальної власності не створено та не ведеться. Тому вищевказана довідка не може бути доказом по даній справі.

Третя особа ОСОБА_2 надала суду письмові пояснення в яких зазначила, що у звязку з тим, що їй не було відомо про розгляд справи суддею Нізік, вона не мала змоги в судовому засіданні надати суттєві докази законності отримання нею у власність спірного приміщення. Суд ухвалюючи рішення не врахував наступні обставини: 01 квітня 2008 року нею із Дніпропетровською міською радою був укладений договір оренди підвалу № 103-УКВ/08, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Титова, 16. Предметом договору був один з підвалів (без інв. номеру) площею 99 кв.м будинку № 16 по вулиці Титова у м. Дніпропетровську. Стан підвалу був незадовільний. Вона звернулася до КЖЕП «Південне» із проханням вирішити питання заміни каналізаційних труб, але ніякої реакції з боку вищевказаного «КП» протягом тривалого часу не отримувала. На зборах ініціативної групи мешканців двох під'їздів, під якими розташований підвал і вищевказані приміщення будинку №16, вона запропонувала зробити капітальний ремонт, після виконання якого, враховуючи високу вартість виконаних робі, мешканці будинку надали свою згоду на визнання за мною права власності на реконструйоване нею приміщення № 98 (яке створилося шляхом об'єднання приміщень №99, та №98) у цокольному поверсі житлового будинку №16 загальною площею 102,8 кв.м. Рішенням Індустріального районного суду від 16.07.2010 по справі №2-1846/10 було ураховано заяву мешканців про згоду на передачу приміщення №98 загальною площею 102,8 кв.м без акту введення в експлуатацію у власність ОСОБА_2 Таким чином, спірне приміщення № 98 площею 102,8 кв.м по вул. Титова у будинку №16 у м. Дніпропетровську не є об'єктом договору оренди №103-УКВ/08 від 01 квітня 2008 року, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог. Натомість предметом вищевказаного договору оренди був сусідній із спірними приміщенням підвал площею 99 кв.м. без інвентарного номеру, про що зазначено і в тексті договору та актах передачі предмету оренди. Було відкрито справу у Дніпропетровському господарському суді, який прийняв рішення від 20.04.2010 № 28/209-10 про визнання договору оренди №103-УКВ/08 від 01 квітня 2008 року недійсним, так як Орендодавець (позивач) не є власником спірного приміщення (підвалу). Таким чином, спірне приміщення не могло бути об'єктом договору оренди №103-УКВ/08 від 01 квітня 2008 року, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2010 по справі № 28/209-10 набрало чинності і ніким не було оскаржене або відмінене. Таким чином, судова інстанція встановила, що спірне майно не належить і не належало КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю». Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 по справі №22ц/774/7641/14 (204/1370/14) встановлені ці ж обставини. ОСОБА_1 придбала це приміщення у власність на підставі договору купівлі-продажу, який зареєстрований у Державному реєстрі прав на нерухомість. Цей договір не визнаний недійсним у судовому порядку, судом не скасовано запис про державну реєстрацію права власності на ОСОБА_1, а тому відсутні підстави для законного вилучення її майна і припинення її права власності на нежиле приміщення №98 по вул..Тітова 16 в м. Дніпропетровську. В даному випадку первісним власником спірного майна (підвального приміщення №98 в жилому домі по вул. Титова 16 в м. Дніпропетровську) стали мешканці цього будинку на підставі СТ.10 ЗУ «Про приватизацію державного жилого фонду», згідно якого підвали та інші підсобні приміщення у жилих будинках належать мешканцям цих будинків на праві колективної власності. Тобто після вступу в дію цих нормативно-правових актів місцеві органи влади, правонаступником яких є КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю», юридично втратили своє право власності і стали «колишніми власниками». Але в даному випадку, приймаючи до уваги документи, отримані Відповідачем після винесення рішення (відповідь «Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 16.04.2015 р. №3956 та архівна довідка від 26.03.2015 р. № в-45-2015) позивач навіть ніколи не був і не є «колишнім власником». Таким чином віндикація майна може бути тільки на користь законного власника, а КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» таким власником не є з 1992 року. На теперішній час спірне майно зареєстровано в Державному Реєстрі майнових прав за ОСОБА_1 і законних підстав для конфіскації у неї спірного майна без компенсації його вартості добросовісному власнику не вбачається. Враховуючи наведене просила суд задовольнити заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свої вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини, які викладені в заяві, та просила суд заяву задовольнити, рішення скасувати та призначити справу до нового розгляду.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала заяву ОСОБА_1та просила суд її задовольнити.

Прокурор та представник Дніпропетровської міської ради до судвого засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Треті особи ОСОБА_3 та представник КП «Обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно ч.1 ст. 365 ЦПК України заявник та інші особи, які беруть участь у справі, повідомляються про час і місце засідання. Неявка цих осіб не є перешкодою у розгляді справи.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та долучені до заяви документи, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, які передбачені п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставою для перегляду рішення суду у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Звертаючись з заявою про перегляд судового рішення на підставі п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України, заявник вважає, що довідка Державного архіву Дніпропетровської області від 26.03.2015 р. № в-45-2015 має суттєве значення для даної справи

Згідно довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 26.03.2015 р. № в-45-2015 рішення про затвердження акту Державної комісії по прийому в експлуатацію житлового будинку № 16 по вул. Парковій (нині вул. Титова) м. Дніпропетровська та інформації щодо введення нежитлового приміщення № 98 у вищезазначеному будинку у документах виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящихся за 1959 рік, які знаходяться на зберіганні в держархіві області, немає (т. 5, а.с. 57).

Разом з тим слід зазначити, що відсутність у державному архіві інформації про введення спірного нерухомого майна в експлуатацію, жодним чином не спростовує факту його введення в експлуатацію, та не спростовую висновків суду першої інстанції про введення спірного майна в експлуатацію у 1959 році, які підтверджуються наявними в матеріалах справи належними доказами.

Посилання заявника на відповідь Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 3956 від 16.04.2015 року на запит адвоката ОСОБА_4 про відсутність відомостей щодо належності спірного приміщення до комунальної власності суд не приймає до уваги, оскільки згідно листа КП «ДМБТІ» ДОР № 3956 від 16.04.2015 року повідомлено про те, що в матеріалах інвентаризаційної справи на нежитлове приміщення № 98 у буд. № 16 по вул. Титова в м. Дніпропетровську відсутній акт та відомості про введення в експлуатацію вищезазначеного приміщення (т. 5, а.с. 56), а не як зазначає заявник, про відсутність відомостей про належність спірного майна до комунальної власності.

Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 3 Постанови від 30.03.2012 р. № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснив, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених, зокрема, пунктом 1 частини 2 статті 361 ЦПК, є те, що:

вони існували на час розгляду справи;

ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи;

вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Одночасна наявність названих умов для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є обовязковою.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Обидва надані заявником суду письмових документа у якості доказів існування нововиявлених обставин, не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що спірне нежитлове приміщення є комунальною власністю, а по суті є новими доказами, які не були надані суду під час попереднього розгляду справи. Крім того відомості, які в них зазначені, могли бути відомі заявнику ще під час розгляду справи судом першої інстанції, оскільки належних та допустимих доказів про те, що заявнику стало відомо про їх існування у вересні 2016 року суду не надано.

Суд не приймає до уваги посилання заявника на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2015 року по справі № 204/4354/15-к, яким визнано винним ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України (т. 5, а.с. 58-60), оскільки жодного правового значення для даної справи вказаний вирок не має, а доводи заявника в цій частині є надуманими, безпідставними та нічим необгрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 362 ЦПК України заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду.

При цьому заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили.

З огляду на наведене суд вважає за необхідне зазначити, що посилання заявника на той факт, що про обставини, які він вважає нововиявленими обставинами, йому стало відомо лише 14 вересня 2016 року, суд до уваги не приймає та ставиться до них критично, оскільки обидві довідки були виготовлені та надані адвокату заявника у квітні 2015 року та у вересні 2015 року, а отже вони могли бути відомі заявнику з того часу, а не з вересня 2016 року.

Посилання заявника на нові, за її думкою, нововиявлені обставини викладені у заяві від 05.10.2016 року про незаконність акту приймання-передачі спірного приміщення на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» у звязку з тим, що станом на 30.11.2011 року КЖЕП «ПІВДЕННЕ» знаходилося у стані ліквідації, (рішення про яке зареєстровано у вищевказаному реєстрі 15.09.2011 року), суд до уваги не приймає, оскільки вказані обставини не підтверджені належними доказами, а згідно наданого заявником витягу сформованого станом на 29.09.2016 року (т. 5, а.с. 70-71) вбачається, що в ньому відсутні відомості про внесення до реєстру відповідних відомостей про ліквідацію КЖЕП «Південне».

Обставини вказані заявником про те, що КЖЕП «ПІВДЕННЕ» станом на 15.09.2016 року перебувало у стані припинення, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме витягом з ЄДРЮОФОПГФ від 05.10.2016 року (т. 5, а.с. 77-81), згідно якого встановлено, що КЖЕП «ПІВДЕННЕ» перебуває в стані припинення з 09.07.2012 року, за судовим рішенням про банкрутство (Судове рішення про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури №34/5005/4591/2012 від 21.06.2012 року Господарський суд Дніпропетровської області).

Суд не приймає до уваги посилання заявника на те, що довідка КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» про перебування на його балансі спірного приміщення, не може бути належним доказом по справі, оскільки згідно довідки Дніпропетровської міської ради № 8/13-921 від 30.07.2014 року (т. 5, а.с. 72), перелік обєктів права комунальної власності не створено та не ведеться, з тієї підстави, що відсутність переліку обєктів права комунальної власності жодним чином не спростовує наявність цього права на певне нерухоме майно.

Слід зазначити, що усі доводи заявника та її посилання на існування новововиявлених обставин, зводяться виключно до надання суду нових доказів та її намагання особисто переоцінити досліджені та наявні в матеріалах справи докази, хоча згідно вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів по справі є виключною компетенцією суду, який оцінює їх за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі виходячи з наступного.

Згідно частини 2 статті 365 ЦПК України розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Однак, як вбачається з поданої до суду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та наданих у судовому засіданні пояснень, ОСОБА_1 просила суд скасувати рішення суду та призначити справу до нового розгляду, хоча можливості призначити справу до нового розгляду після перегляду рішення за нововиявленими обставинами діючим ЦПК України не передбачено.

Підсумовуючи наведене, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, зважаючи на те, що докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини заявником не надані, а нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами, суд приходить до переконання, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 361-366 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом прокурора Красногвардійського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Комунальне підприємство «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпропетровської міської ради про визнання права комунальної власності та витребування майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 5 днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя Д.Л. Черкез