Справа № 487/9254/14-ц
Провадження № 2/487/109/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарях - Оцабера М.С.,. розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 вересня 2013 року відповідачка в громадському місці, а саме на ринку «Евіс», почала показувати позивачці на пальцях непристойності, а також кричати, що вона психічно хвора, п'яниця непроспана, засцика як і її діти, єврейка пархата, дурочка, дебілка з народження, ***ло єврейське та її місце в психічній лікарні. Зазначеними діями ОСОБА_2 принизила її честь та гідність, а також завдала моральних страждань, які виразилися в підвищенні тиску, безсонні та нервовому зриві. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд, ухвалити рішення, яким визнати вищезазначені відомості, розповсюдженні про неї ОСОБА_3, такими, що порочать її честь та гідність; зобов'язати ОСОБА_3 спростувати дані відомості, ставши посеред ринку «Евіс» та голосно проговоривши дані відомості навпаки, а також стягнути з відповідачки на її користь 20 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову, просила про його задоволення у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на те, що ОСОБА_2 ніяким чином ОСОБА_1 не ображала.

Заслухавши сторони, свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦГІК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

ОСОБА_1 того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 32 Конституції У країн кожному гарантовано право на судовий захист від недостовірної інформації та право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як роз'яснено у п.п. 15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 р., при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій. а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 4.35-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» 31 від 27.02.2009 р.).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Суд вважає, що позивач не підтвердила належними та безспірними доказами факт вчинення ОСОБА_2 дій, які позивач описує в позові.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на такі докази: пояснення свідка ОСОБА_4.

Проте пояснення свідка ОСОБА_4 суд до уваги не приймає з наступних підстав.

Так, з наданих відповідачем копії рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21.07.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди вбачається, що між ОСОБА_1, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з 2013 р. існують неприязні відносини.

Таким чином, пояснення вказаного свідка не може вважатися належними доказами через наявність неприязних стосунків свідка з відповідачем.

Інших доказів, які б підтверджували обставини росповсюдження відповідачем недостовірної інформації 29.09.2013 р. на ринку "Евіс", останньою надано не було, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 208-218ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Д.Г. Нікітін