Справа № 161/834/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/855/16 Категорія: 52 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської - Марчук О.Г.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

при секретарі - Перебойчуку Р.В.,

з участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа відділ опіки та піклування служби у справах дітей Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1, третя особа відділ опіки та піклування служби у справах дітей Луцької міської ради, із зазначеним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем вони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.06.2014 року шлюб між нею та ОСОБА_1 було розірвано. Після розлучення син залишився проживати з нею. Відповідач протягом трьох років взагалі не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, не провідує дитину вдома. Починаючи з 17 вересня 2014 року, за рішенням Луцького міськрайонного суду від 27.10.2014 року відповідач повинен сплачувати щомісяця аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 850 грн. В серпні 2015 року ОСОБА_1 було перераховано 300 грн. в рахунок сплати аліментів. Станом на 01.11.2015 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 11 118 грн. Відповідач взагалі не цікавиться за які кошти виховується дитина і є злісним неплатником, не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Дитина не знає його як свого батька, не має до нього родинних почуттів. Син знаходиться на її повному утриманні, відвідує дошкільний заклад, займається в гуртках різного спрямування.

З врахуванням наведеного просила позбавити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця і жителя АДРЕСА_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина та стягнути судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, покликаючись на порушення судом першої інстанції при його ухваленні норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин справи та невідповідність його висновків цим обставинам.

В судовому засіданні відповідач апеляційну скаргу заперечив, просив її відхилити. При цьому пояснив, що позивач всякими способами перешкоджає йому спілкуватись з дитиною. Заборгованість у нього по аліментах виникла в зв'язку з його матеріальним становищем, в нього інша сім'я і є утриманці, проте він частково сплачує аліменти. На даний час звернувся в орган опіки і піклування за вирішенням питання про встановлення порядку його участі у вихованні дитини.

Заслухавши відповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із свідоцтвом про народження від 14 грудня 2010 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 850 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову 17 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 11).

Згідно з розрахунком Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01 листопада 2015 року становить 11 118 грн.(а.с. 12).

16 жовтня 2015 року посадовими особами служби у справах дітей Луцької міської ради складено висновок про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Цей висновок обґрунтований тим, що відповідач недостатньо уваги приділяє вихованню сина та догляду за ним, не платить аліменти, профілактичні заходи, спрямовані на покращення ситуації позитивних результатів не дали (а. с. 26).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

В судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 зазначала, що правовою підставою позову є ухилення батька від виконання покладених на нього обов'язків.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

За змістом наведеної правової норми ухилення від виконання зобов'язань батьків по вихованню дитини означає такі діяння (дії чи бездіяльність), які полягають у навмисному свідомому невиконанні зазначених обов'язків, коли особа має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій. Навмисність такого ухилення має місце тоді, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

В даній справі судом не встановлено обставин, які беззаперечно підтверджують навмисне свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання ним обов'язків по вихованню дитини.

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Наведений вище висновок про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, складений посадовими особами служби у справах дітей Луцької міської ради (а.с. 26) є недостатньо обґрунтованим, оскільки в ньому не в повному обсязі встановлені обставини, які підтверджують умисне ухилення батька від виховання дитини, а лише констатується той факт, що він не брав участі у її вихованні, причому без з'ясування і аналізу причин цього. Тому суд дав вірну оцінку даному висновку.

З'ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені в суді першої та апеляційної інстанції надані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлено беззаперечні факти умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, свідомого нехтування ними. Враховуючи ставлення батька до дитини, колегія суддів вважає, що вжиття крайнього заходу впливу на батька у вигляді позбавлення його батьківських прав на даний час є недоцільним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду.

Рішення суду відповідає нормам матеріального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду від 18 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді