У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від неповернутих коштів, за касаційною скаргоюОСОБА_7 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_7 інфляційні втрати в розмірі 53 520,40 грн та 3% річних - 9 470,66 грн.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що він надав нотаріально посвідчену довіреність на ім'я ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на право користування та розпорядження належним йому на праві власності автомобілем Skoda Oktavia Tour, 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, техпаспорт НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_2, який відповідач продала, не повернувши йому кошти від продажу автомобіля. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 71 186,57 грн.

Позивач вважає, що оскільки рішення суд до цього часу не виконане, відповідачка, відповідно до ст. 625 ЦК України, повинна сплатити на його користь інфляційні втрати у сумі 53 520,40 грн та три проценти річних в сумі 9 470,66 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму індексу інфляції у розмірі 53 520,40 грн та три проценти річних у сумі 9 470,66 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального права та порушенням судами норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки відповідачка своє зобов'язання по поверненню коштів від продажу автомобіля не виконала, тому з неї необхідно стягнути, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, три проценти річних та індекс інфляції за весь час прострочення.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають вимогам матеріального і процесуального закону та зроблені при повному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судами попередніх інстанцій установлено, що позивачу ОСОБА_6 на праві власності належав автомобіль Skoda Octavia Tour 1,9 TDI, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

04 квітня 2011 року ОСОБА_6 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпоряджатися на свій розсуд, на умовах та за ціною (продати, здати в оренду, обміняти, надати в користування, позичку, передати в заставу) експлуатувати належний йому, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04 січня 2006 року, транспортний засіб Skoda Octavia Tour 1,9 TDI, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

10 травня 2011 року ОСОБА_7, яка діяла від імені позивача за дорученням від 04 квітня 2011 року, та ОСОБА_8 уклали договір на оформлення довідки-рахунку через магазин Івано-Франківської філії ТОВ «Янголз», відповідно до якого ОСОБА_7 продала ОСОБА_8 автомобіль Skoda Octavia Tour 1,9 TDI, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 за ціною 71 186,57 грн.

Оскільки ОСОБА_7 не повернула коштів за проданий нею автомобіль Skoda Octavia Tour 1,9 TDI, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належав ОСОБА_6, останній звернувся до суду з позовом про стягнення коштів.

За наслідками розгляду вказаного позову рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року було частково задоволено позов ОСОБА_6 та стягнуто з ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 71 186, 57 грн.

На виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 20 жовтня 2015 року, однак до цього часу рішення суду виконане не в повному обсязі.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Цією статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

З урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановивши та належно перевіривши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки між сторонами існували договірні зобов'язання, які до цього часу не виконані, тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України, якою передбачена цивільно-правова відповідальність за невиконання грошового зобов'язання.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судамим правильно встановлені та належно перевіреніобставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судовірішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова