Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2007 року № 014/6560/84/84585 у розмірі 91 729,02 доларів США та судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 червня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/6560/84/84585, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 82 тис. доларів США, терміном до 27 червня 2027 року, за умови сплати 12,50 % річних. Також 27 червня 2007 року між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договори поруки, за умовами яких останні поручилися перед банком відповідати в повному обсязі за невиконання позичальником умов кредитного договору. У подальшому між банком та позичальником було укладено додаткові угоди, згідно з якими пункти договору викладено в новій редакції. Позивач зазначив, що відповідач не виконує належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором станом на 27 липня 2015 року у розмірі 91 729,02 доларів США, що еквівалентно 2 334 354 грн 68 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 78 294 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у сумі 1 249,38 доларів США; заборгованість за процентами - 6 261,31 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість за процентами у сумі 5 939,56 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту та процентів у сумі 7 173,71 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 27 липня 2015 року у розмірі 91 729,02 доларів США, що еквівалентно 2 334 354 грн 68 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 78 294 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість за кредитом у сумі 1 249,38 доларів США; заборгованість за процентами - 6 261,31 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість за процентами у сумі 5 939,56 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту та процентів у сумі 7 173,71 доларів США.

Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати повністю судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Зокрема, ч. 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте судові рішення не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 533 ЦК України установлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то водночас зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Отже, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

За таких обставин помилковим є висновок суду про солідарне стягнення з боржника та поручителя ОСОБА_6 на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» пені за прострочення сплати кредиту та процентів у сумі 7 173,71 доларів США.

Крім того, слід звернути увагу суду, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Суд на порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а саме: не запропонував позивачеві надати новий розрахунок кредитної заборгованості із розрахунком пені в гривні; не роз'яснив відповідачу - поручителю ОСОБА_6 - право на подання заяви про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені.

Разом із тим суд не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи щодо з'ясування дійсного розміру заборгованості за кредитом, враховуючи, що під час розгляду справи відповідачі заперечували визначений позивачем у розрахунку розмір заборгованості та просили призначити у справі економічну експертизу, проте суд безпідставно не задовольнив цього клопотання, чим порушив норми процесуального права щодо повноти з'ясування обставин справи, а відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи положення ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, згідно з якими у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, та з огляду на викладене не є безспірним висновок суду про солідарне стягнення з ОСОБА_4 і ОСОБА_6 та з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором станом на 27 липня 2015 року у розмірі 91 729,02 доларів США, що еквівалентно 2 334 354 грн 68 коп.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у зв'язку з чим порушили норми процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 05 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К. Парінова

О.М. Ситнік

О.В. Ступак