РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/15707/15-ц

Провадження № 2/643/782/16

24.05.2016року

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді: Омельченко Н.І.

при секретарі - Коршак В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» про звільнення від сплати неустойки та визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2015 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивує тим, що 19 березня 2013 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та ОСОБА_1 уклали договір № 120741313 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання Системний блок PrimePC Business a1461 (а1461.02.22).

Згідно з п. 1.1. договору клієнт бере участь в системі LeaseIT, зокрема, отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT, зобов'язується на підставі договору забезпечити передачу клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaseIT.

Відповідно до п. 1.2. договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього договору.

Правила затверджені та введені в дію наказом генерального директора ЗАТ «Лізинг Інформаційних технологій» № 2.6 від 01 лютого 2006 року.

Пунктом 8.7. договору відповідач підтвердив, що з Правилами ознайомлений, зміст Правил йому зрозумілий, і він погоджується їх дотримуватись і виконувати.

На підставі п. 2.2. договору, а також п. 4.9. Правил позивач надав відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання.

Про передачу обладнання свідчить Акт приймання-передачі майна № 120741313 від 19 березня 2013 року.

Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 2198 гривень 00 копійок. Відповідач мав сплачувати кошти в такому порядку: перший платіж у розмірі 33,33 % від загальної суми платежів; 2 платежі рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця.

Тобто, відповідач мав сплатити 3 платежі по 732 гривень 67 копійок.

Таким чином, у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання щодо сплати орендних платежів.

Позивач у повному обсязі виконав свої договірні зобов'язання щодо надання обладнання відповідачу згідно договору у відповідні строки та належної комплектації, проте відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за договором, внаслідок чого йому нараховувалась плата за прострочення платежу.

Згідно Структури грошових нарахувань та надходжень № НОМЕР_1 від 17 серпня 2015 відповідач сплатив лише 1965 гривню 34 копійок, з яких на підставі ст. 534 ЦК України та п. 6.8. Правил зараховано: 447 гривень 30 копійку на погашення плати за прострочення щомісячних платежів та 1518гривні 04 копійки на погашення місячних орендних платежів.

Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідачем не погашена та становить 6495 гривень 65 копійок, що складається з:

-679 гривень 96 копійок - компенсація вартості наданого обладнання;

-5815 гривень 69 копійок - плата за прострочення щомісячних платежів;

-234 гривні 50 копійок - компенсація понесених втрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 6495 гривень 65 копійок та суму судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок.

/а. с. 2-5/

24.02.2016 року представником позивача була подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивачем збільшено розмір позовних вимог з 6495,65 грн. до 11 274,77 грн.

/а. с. 82-83/

15.02.2016 року відповідачем ОСОБА_1 було подану зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору та звільнення його від сплати неустойки (штрафу), нарахованої ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» у розмірі 6495,65 грн.

В обґрунтування зустрічного позову відповідач посилався на те, що укладеним договором його було зобовязано виплатити загальну вартість системного блоку трьома частина по 732,67 грн. Перший платіж він повинен був здійснити одразу після отримання системного блоку, а інші наступні два місяця до 20 квітня травня відповідно.

Перший платіж ним було здійснено 19.03.2013 року при отриманні системного блоку через службу ОСОБА_2, а другий платіж 20.05.2013 року. Всі сплати він робив згідно квитанцій, які були надані разом із системним блоком. Влітку 2013 року до нього задзвонили з інтернет-магазину та повідомили що він має заборгованість. Він повідомив, що зробить оплату одразу ж після отримання відомостей про залишок боргу і реквізитів для сплати. Інформацію він повинен був отримати на електронну пошту, однак до цього часу так і не отримав.

Заборгованість виникла у звязку з сімейними обставинами. Крім того, зазначив, що він повністю здійснив погашення заборгованості.

Отримавши розрахунок його заборгованості в січні 2016 року, він сплатив залишок боргу 232,67 грн.

В структурі грошових нарахувань та надходжень від ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» вказані штрафні санкції у розмірі 6495,65 грн., а в позовній заяві вказано, що ці штрафні санкції виникли згідно договору, який був укладений між позивачем та ним, додатком на підтвердження цього є договір між ним та ФОП ОСОБА_3, в якому є нібито його підпис. Однак жодного підпису ним здійснено не було. З Правилами отримання обладнання він ознайомлений не був.

Оскільки станом на поточну дату заборгованість ним погашена, а розмір санкції за даним договором значно перевищує розмір збитків і компенсації, а також, враховуючи його матеріальне становище та застосувавши строк позовної давності, щодо стягнення неустойки (штрафу) та те, що він не був ознайомлений, а його підпис в ньому підроблений, вважає необхідним скасування позивачем нарахованих штрафних санкцій, просить суд зустрічну позовну заяву задовольнити.

/а. с. 62-64/

У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду клопотання, в якому просить справу розглянути без його участі та пред'явлений позов з урахуванням уточнення задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити в повністю, в обґрунтування відмови посилався на доводи викладені в письмових запереченнях (а. с. 50, 76-79)

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував повністю, в обґрунтування заперечень посилався на викладене в зустрічній позовній заяві. Зустрічну позовну заяву підтримав у повному обсязі, доповнень до викладеного не мав, просив її задовольнити у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення відповідача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 19 березня 2013 року ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та ОСОБА_1 уклали договір № 120741313 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання - Системний блок PrimePC Business a1461 (а1461.02.22) (а. с. 6).

Згідно з п. 1.1. договору клієнт бере участь в системі LeaseIT, зокрема, отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом пакетом фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT, зобов'язується на підставі договору забезпечити передачу клієнту ІТ-обладнання (ІТ-обладнання, запасних частин, копмлектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених Пакетом LeaseIT.

Відповідно до п. 1.2. договору порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього договору (а. с. 7-12).

Правила затверджені та введені в дію наказом генерального директора ЗАТ «Лізинг Інформаційних технологій» № 2.6 від 01 лютого 2006 року. Правила офіційно опубліковані на сайті і є незмінним з 01 лютого 2006 року, застосовуються до всіх договорів про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Правила є доступними для всіх Клієнтів на сайті w.w.w. leaseit.ua/pravila.aspx (а. с. 13).

Пунктом 8.7. договору відповідач підтвердив, що з Правилами ознайомлений, зміст Правил йому зрозумілий, і він погоджується їх дотримуватись і виконувати.

На підставі п. 2.2. договору, а також п. 4.9. Правил позивач надав відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання.

Також у п. 6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом Lease IT строку.

Передача обладнання підтверджується Актом приймання-передачі майна № 120741313 від 19 березня 2013 року (а. с. 14).

Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 2198 гривень 00 копійок у такому порядку: перший платіж у розмірі 33,33 % від загальної суми платежів; 3 платежі рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця.

Відповідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами 1-3 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Частиною 1 ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

У ст. 1 Закону України «про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст. 2 цього Закону передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Таким чином, укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договору найму майна.

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зі змісту договору № 120741313 від 19 березня 2013 року та Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT вбачається, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого Пакетом LеаsеІТ строку.

ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості на загальну суму 11751 гривня 49 копійок.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Що ж стосується зустрічного позову, суд виходить з наступного.

ОСОБА_1, підписуючи договір, погодився з усіма умовами даного правочину та прийняв на себе зобовязання щодо його виконання.

До вказаного Договору застосовуються загальні положення про найом (оренду), про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом ( ч.2 ст.806 ЦК України).

Суд вважає що вказаний правочин відповідає вимогам, встановленим положеннями ст..203 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі.

Суд також звертає увагу на те, що при укладенні договору сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вони досягли згоди щодо істотних умов даного договору, що підтверджено власноручними підписами сторін, правочин вчинений у формі, встановленій законом та був спрямований на отримання обладнання згідно умов договору.

Таким чином позивач по первісному позову надав суду документи, які свідчать про обєктивні дані щодо суті спору. А позовні вимоги, викладені в зустрічному позові ОСОБА_1 про визнання договору недійсним є надуманими. Окрім цього, у відповідності до ст. 60 ЦПК України, відповідачем по первісному позову не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту підробки його підпису на договорі, а оскільки докази не можуть гуртуватись на припущеннях, то суд не бере до уваги посилання на це відповідача.

Разом з тим, щодо посилань позивача за зустрічним позову на те, що розмір нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання підлягає скасуванню, слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 статті 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, установлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З договору про отримання обладнання в системі LeaselT №120741313 від 19.03.2013 року вбачається, що він підписаний сторонами без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні. Як вбачається зі змісту договору, у ньому передбачено всі істотні умови для такого виду договору, відповідно до вимог чинного на той час законодавства та інших нормативно-правових актів. Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки.

Пунктом 8.7. договору встановлено, що клієнт ознайомився з правилами отримання ІТ обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, зміст правил є зрозумілим клієнту, і він погоджується їх дотримуватися та виконувати.

Будь-які докази, які б спростовували зазначені обставини в матеріалах справи відсутні.

Крім того, позивачем надано докази того, що відповідач частково виконав укладений між сторонами договір відповідно до умов договору та правил.

Тобто, посилання відповідача за первісним позовом, про недоведеність позивачем факту укладання між сторонами договору в тому числі на умовах, закріплених в Правилах, спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 «Про фінансовий лізінг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізінг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: сплата неустойки.

Пунктом 14.2 Правил отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT встановлено, що у разі несвоєчасної слати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора LeaseIT плату за прострочення платежу в розмірі п'яти відсотків від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором; в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду на який припадає дата оплати за договором.

Таким, чином з відповідача також підлягає стягненою плата за прострочення платежу в розмірі 10594,81 грн.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно зі ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 статті 551 ЦК України надає суду право , оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність з розміром основного зобов'язання.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Відповідачем було сплачено суму заборгованості в розмірі 232,67 грн. 01.02.2016 року, що підтверджується копією квитанції № НОМЕР_2 (а. с. 66).

Таким чином, застосування позовної давності, на що посилається відповідач за первісним позовом є необґрунтованим, оскільки перебіг позовної давності був перерваним, у відповідності до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що сума штрафних санкцій за прострочення щомісячних платежів становить 10 594,81 грн., при, цьому несплачена відповідачем компенсація вартості наданого обладнання за договором становить 679,96 грн., тобто різниця є не суттєвою.

З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 243 гривні 60 копійок судового збору.

Керуючись статтями 6, 22, 202, 509, 526, 530, 610, 611, 623, 628, 638, 806, 807 ЦК України, статтями 1, 2 Закону України «про фінансовий лізинг», статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» суму заборгованості за невиконання договірних зобовязань у розмірі 11 274 (одинадцять тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 77 коп., судові витрати у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., а всього у розмірі 11 518 (одинадцять тисяч пятсот вісімнадцять) грн. 37 коп.

В задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Омельченко Н.І