Категорія 54Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді: Зайцева А.Ю.,

суддів: Рибчинського В.П., Панасюка О.С.,

при секретарі: Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду від 22.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення недонарахованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсаційних, та середнього заробітку, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення не донарахованої заробітної плати, вихідної допомоги, компенсаційних, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 31 серпня 2015 року її звільнено з посади фінансового директора комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Цей наказ про звільнення ОСОБА_2. вважає незаконним, оскільки, на її думку, відповідачем не враховано наявне у неї переважне право на залишення на роботі, визначене ст.42 КЗпП України, а саме : не взято до уваги її великий досвід перебування на різних посадах у фінансовій галузі, у тому числі на керівних, значний безперервний стаж роботи на підприємстві і за спеціальністю, наявність вищої освіти відповідного напрямку та продуктивність праці. Також позивачка зазначає, що з моменту попередження про наступне звільнення відповідач не запропонував їй роботу, на яку вона могла б погодитись. При цьому ОСОБА_2. було запропоновано лише 19 посад з 882 новостворених в липні 2015р. Крім того, з 07.07.2015р. по 08.07.2015р. були вільними вакантні посади заступника генерального директора і начальника відділу аналізу техніко-економічних показників, якості робіт та зв'язків з громадськістю, які їй запропоновані не були. Також ОСОБА_2. зазначила, що всупереч положенням ст.ст.21, 22, 32, 47, 116 КЗпП України відповідач, не повідомивши її про зміни у питаннях оплати праці, в односторонньому порядку прийняв рішення, які погіршують умови, встановлені чинним законодавством та колективним договором і припинив їй нарахування та виплату премій.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_2 просила суд визнати наказ від 28.08.2015 року № 359-к незаконним, поновити її на роботі на посаді директора фінансового, стягнути недовиплачену заробітну плату (премії, надбавки за безперервний стаж роботи, лікарняних листів, відпускних, відряджень) в сумі 117152,52 гривень, недовиплачену вихідну допомогу в сумі 2347,28 гривень, компенсацію за час затримки розрахунку в розмірі 62616,53 гривень, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 55647,64 гривень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій вказала, що вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилаючись на неповне та неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів та правовідносин. А тому просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.11.2011 року ОСОБА_2 прийнята на роботу на посаду директора фінансового Комунальногго підприємства Вінницької міської ради «Вінницьцяміськтеплоенерго». Назва структурного підрозділу в якому працювала позивач - «Дирекція».

Відповідно до наказу генерального директора підприємства від 18 червня 2015 року №197 зі штатного розпису підприємства з 01.07.2015 року було виведено ряд керівних посад, зокрема, посаду директор фінансовий.

Наказом генерального директора КП «Вінницяміськтеплоенерго» від 01 липня 2015 року №217 за погодженням з Департаментом енергетики, транспорту та зв'язку Вінницької міської ради у зв'язку з виробничою необхідністю та змінами в організації виробництва з 02 липня 2015 року затверджено організаційну структуру підприємства (Додаток №1) та введено в дію новий штатний розпис. Відповідно до цього наказу в структурі та штатному розписі підприємства відсутня посада директора фінансового.

Відповідно до положень Колективного договору між роботодавцем і виборним органом первинної профспілкової організації КП «Вінницяміськтеплоенерго» на 2011-2012 роки», схваленого конференцією трудового колективу від 05 січня 2011 року та зареєстрованого Департаментом праці і соціального захисту населення м. Вінниці 27 квітня 2011 року за № 74 (надалі Колективний договір), який є чинним, керівник має право самостійно вносити зміни до організаційної структури управління підприємства, коригувати його загальну чисельність і окремих структурних підрозділів на відповідний рік за погодженням з міським виконавчим комітетом.

Таким чином, на підприємстві мали місце зміни в організації виробництва і праці, які потягли за собою скорочення посад, в тому числі було скорочено і посаду, яку займала позивач.

Позивачці було запропоновано ряд вакантних посад, що були вільними на підприємстві, зокрема, директор з виробництва, заступник головного бухгалтера (на період відсутності основного працівника), однак позивач так і не висловила свою позицію щодо вказаних пропозицій.

Наказом № 359-к від 31.08.2015 року ОСОБА_2 було звільнено з посади у зв'язку зі скороченням штату працівників та проведено розрахунок при звільненні.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність порушень норм закону при звільненні ОСОБА_2 із займаної нею посади є вірним, оскільки на підприємстві дійсно відбулося реальне скорочення штату, позивач була завчасно попереджена про майбутнє вивільнення, їй були запропоновані вакантні посади на підприємстві відповідно до її освітньо-кваліфікаційного рівня, однак позивачка так і не висловила свою позицію щодо вказаних пропозицій.

Також, судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки суд встановив, що звільнення відбулось відповідно до закону, а стягнення середнього заробітку може мати місце лише при встановленні незаконності звільнення і як наслідок вимушеного прогулу.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині не донарахування та не виплати премії, надбавки за безперервний стаж роботи, лікарняних листів, відпускних, відряджень також є законним та обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в цій частині суд правильно виходив з положень ст.ст. 13, 47, 97, 116 КЗпП України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», п. 4.3 Колективного договору, а також п.п. 2.1-2.3, 2.5, 7 Положення про оплату праці в КП «Вінницяміськтеплоенерго» (додаток №9 до Колективного договору), встановивши, що відповідач при нарахуванні заробітної плати та інших складових діяв у спосіб і в межах повноважень наданих йому законом та колективним договором.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, тобто не встановив порушення прав позивача, то висновок суду про відсутність підстав для задоволення вимог про виплату компенсації за час затримки розрахунку також є вірним.

Враховуючи наведене, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 312-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області 22.02.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про поновлення на роботі, стягнення недовиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, коштів, належних до виплати за час затримки розрахунку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.Ю. Зайцев

Судді: В.П. Рибчинський

О.С. Панасюк

З оригіналом вірно: