Ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину спадкового майна, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила встановити факт прийняття спадщини та визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді 1/6 частини житлового будинку по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивувала тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її матері ОСОБА_6 залишилось спадкове майно у вигляді Ѕ частини житлового будинку, який був збудований батьками під час перебування у шлюбі та зареєстрований на ім'я її батька ОСОБА_4

Її батько ОСОБА_4 та рідний брат ОСОБА_5 прийняли спадщину після смерті матері, оскільки проживали та були зареєстровані в спірному житловому будинку. Вона спадщину прийняла фактично, оскільки взяла речі матері: золоту обручку, одяг та 1 500 крб. грошових заощаджень. Також зазначала, що на час смерті спадкодавця вона користувалася присадибною ділянкою, гаражем, прибирала та доглядала за житловим будинком, обробляла огороди. При зверненні 13 серпня 2015 року до нотаріуса їй було відмовлено в оформленні спадкових прав, так як вона не була зареєстрована за місцем відкриття спадщини, а між нею та іншими спадкоємцями виник спір щодо її права на спадкування.

Посилаючись на наведені вище обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2016 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті її матері ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/6 частини спадкового майна у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1, який зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 12 грудня 1967 року, виданим Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства, реєстраційний номер 765, книга № 8.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів попередніх інстанцій зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 - мати позивачки ОСОБА_3

Згідно з витягом із спадкового реєстру від 13 серпня 2015 року, сформованим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Зінченко О.А. на звернення громадянина, інформація про відкриття спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 відсутня.

Згідно із повідомленням комунального підприємства «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 17 квітня 2008 року право власності на спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 12 грудня 1967 року, виданого Білоцерківським управлінням житлового господарства (реєстраційна книга № 8, реєстраційний номер 765).

Також установлено, що в спірному житловому будинку на час смерті спадкодавця були зареєстровані відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, тобто вчинила дії до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини з прийняття певних речей спадкодавця, звернулася до суду, отримавши роз'яснення нотаріуса щодо неможливості оформлення її спадкових прав, як це передбачено ст. 549 ЦК УРСР.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у позові, апеляційний суд послався на пропуск позивачкою строку позовної давності, зазначивши, що про порушення своїх спадкових прав вона дізналася у квітні 2008 року.

Проте погодитися з висновками судів не можна.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», судам роз'яснено, що, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову у зв'язку із пропуском нею строку позовної давності, апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 214-215, 315 ЦПК України не навів, при цьому, правових висновків щодо обґрунтованості цих вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З матеріалів справи вбачається, що померла ОСОБА_8, окрім сторін про справі, мала ще одну доньку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 97-98).

Суд першої інстанції, встановлюючи факт прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті її матері ОСОБА_8 та визнаючи за ОСОБА_7 право власності на 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1, який зареєстрований за ОСОБА_4, не встановив, чи має ОСОБА_10 право на спадщину, не з'ясував, чи зачіпатимуться її права та інтереси ухваленим рішенням та не вирішив питання про залучення її до участі у справі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвалені у справі судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик