Справа №489/7366/15-ц 23.05.2016 23.05.2016 23.05.2016
Провадження №22-ц/784/1326/16
Головуючий першої інстанції: Губницький Д.Г.
Категорія-48 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1І
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 травня 2016 р. м. Миколаїв

Судова колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

ОСОБА_2.

із секретарем: Тищенком Л.С.

з участю:

позивачки - ОСОБА_3

представника:

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.04.2016 р. у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5( треті особи: Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини у супроводі матері без згоди батька та оформлення виїздних документів,

встановила:

24.11.2015 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої доньки у її супроводі без згоди батька та оформлення без його згоди виїздних документів на дитину.

Позивачка зазначала, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20. 06.2013 р. шлюб з відповідачем розірвано

Вікторія є інвалідом, вона страждає генетичним захворюванням їй показано проходження трьох курсів метаболічної терапії, які в медичних приватних та державних закладах України не проводяться.

Посилаючись на ці обставини, положення ст. ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства і ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» та безпідставну відмову колишнього чоловіка надати згоду на виїзд дитини за кордон на лікування, вона просила про надання такої згоди у судовому порядку щодо виїзду до РФ та Греції протягом 2016 р. та 2017 р.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 07.04.2016 р. позовні вимоги задоволено частково та надано дозвіл для виїзду доньки ОСОБА_6 за межі України у супроводі матері без згоди батька до РФ у період з 26.06.2016 р. до 21.08.2016 р.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка вимагає змінити рішення в частині періоду виїзду та зазначити про надання дозволу на багаторазові виїзди з 01.06.2016 р. по 31.12.2016 р., посилаючись на необхідність проходження трьох курсів лікування тривалістю 8 тижнів ( два місяці) кожний, з поверненням до України після закінчення попереднього курсу, оскільки суд цих обставин не врахував, допустивши неналежну оцінку наданих доказів та неповне зясування судом дійсних обставин справи.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах вимог позовної заяви і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку стосовно зміни рішення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини першочергова увага в усіх діях щодо дітей має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, незалежно від того ким ці дії здійснюються.

Згідно з принципом 2 Декларації про права дитини від 20.11.1959 р. дитині повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, морального, духовного розвитку.

Такого ж змісту обовязки батьків щодо розвитку дитини та забезпечення її інтересів, передбачені статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства».

Батьки дитини, згідно з приписами ст. 141 СК України мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Розірвання шлюбу не змінює обсягу цих прав та обовязків.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року

№ 3857-XII ( далі - Закон № 3857-XII), Правилами перетинання державного кордону громадянами України ( далі Правила, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57).

За змістом ч.2 ст. 4 Закону № 3857-XII за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням в ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову з наданням дозволу на одноразову поїздку до РФ, суд правильно виходив з того, що необхідно зазначати про дозвіл на конкретний виїзд ( одноразовий) з визначенням його початку і закінчення у конкретній країні.

В той же час, суд в недостатній мірі врахував обставини справи, щодо мети поїздки та періоду за який ця мета може бути досягнута.

Адже поїздка повязана з лікуванням у приватній медичній установі країни прямування, яка не надавала гарантій щодо початку лікування та його закінчення.

Крім того, фінансування поїздки здійснюється за приватний кошт самої позивачки, що також впливає на планування конкретної дати виїзду.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення у відповідності до приписів ч.1 ст. 309 ЦПК України, в частині збільшення проміжку часу, впродовж якого має бути надано дозвіл на виїзд за кордон та повернення до України.

В іншій частині рішення ухвалене і відповідності до обставин справи, вимог закону та з врахуванням судової практики, яка склалася при вирішення справ цієї категорії.

Інші доводи апеляційної скарги про надання більшого проміжку часу для виїзду колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки у цьому випадку, наряду з забезпеченням прав дитини та її матері, будуть порушені права батька дитини, який буде тривалий час позбавлений можливості спілкування з дитиною та виконання своїх обовязків щодо забезпечення гармонійного виховання і розвитку доньки.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.04.2016 р. змінити в частині періоду виїзду.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України ОСОБА_6 01.07.2006 р. нар. до Російської Федерації на період з 01.06.2016 р. до 26.10.2016 р.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І.Галущенко Судді: Н.В Самчишина

ОСОБА_2