Єдиний унікальний номер 237/844/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1984/2016
Головуючий у 1 інстанції: Ліпчанський С.М. Єдиний унікальний номер 237/844/16-ц
Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/1984/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Мар'їнського районного управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Посилався на те, що 20 червня 2012 року відділом державної виконавчої служби Мар'їнського районного управління юстиції у Донецькій області винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження щодо боржника ОСОБА_2, об'єктом обтяження є автомобіль марки «Mitsubishi Lancer 1.5» 2007 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_1 сірого кольору. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року, що набуло законної сили 09.02.2016 року за ним визнано право власності на вказаний автомобіль. Наявність арешту на належний йому автомобіль порушує його право користування та розпорядження ним. Тому просив зняти арешт на зазначений автомобіль, накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Мар'їнського районного управління юстиції у Донецькій області від 20.06.2012 року.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. Зазначає, що рішення, на його думку, є необґрунтованим,не об'єктивним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Суд не врахував, що він є добросовісним набувачем та на час накладення арешту він був власником автомобіля, цей автомобіль вже не належав боржнику за виконавчим провадженням. На момент придбання ним автомобіля - на 05.02.2009 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження автомобіля не було, тому позивач набув права власності на спірне майно без обтяжень. Після придбання автомобіля право власності перейшло до нього з моменту придбання, тобто з 05.02.2009 року. Не враховані вимоги статей 41 Конституції України, 317, 319, 391 ЦК України. Йому, як власнику автомобіля, що не є боржником за виконавчим провадженням, незаконно були створені перешкоди у здійсненні його права щодо володіння, користування та розпорядження власністю, тому він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом проігноровано норми Закону України «Про виконавче провадження», а саме частини 1 та 2 ст. 60 цього Закону, відповідно до якого особа, яка вважає що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом щодо зняття з нього арешту.

В засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та вимог матеріального і процесуального закону.

Із справи вбачається, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року визнано недійсним генеральне доручення від 02.05.2009 року, видане ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на право експлуатації, користування, розпорядження автомобілем «Mitsubishi Lancer 1.5» 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, посвідчене приватним нотаріусом Мороз В.М.. Визнано дійсним договір купівлі - продажу вказаного автомобіля, укладений 02.05.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, оформлений як доручення. Визнано за ОСОБА_1 право власності на зазначений автомобіль.

Із копії витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 13.02.2016 року вбачається, що 24.04.2013 року зареєстроване публічне обтяження вказаного автомобіля, тип обтяження - арешт рухомого майна, обтяжувач - відділ ДВС Мар'їнського районного управління юстиції у Донецькій області, підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 червня 2012 року, боржник ОСОБА_2.

Із копії відповіді на ім'я позивача від в. о. начальника відділу ДВС Мар'їнського районного управління юстиції у Донецькій області від 01.03.2016 року вбачається, що позивачу відмовлено у знятті арешту на спірний автомобіль, оскільки у резолютивній частині заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року відсутнє рішення стосовно зняття арешту з автомобіля, також зазначено, що арешт на автомобіль був накладений в межах виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Перше кредитне товариство» боргу в сумі 15 079,56 грн..

Відмовляючи у задоволенні позову у даній справі суд виходив із того, що КС «Перше кредитне товариство», яке є стягувачем у виконавчому провадженні, не повідомлене про існування цивільного провадження щодо визнання права власності на автомобіль за позивачем, не приймало участі у розгляді вказаної цивільної справи, зняття арешту з майна унеможливить виконання рішення суду та, як наслідок, будуть порушені права КС «Перше кредитне товариство».

Згідно з роз'ясненнями, наданими у пунктах 1, 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року N 2677-VI).

Позивач пред'явив даний позов до відділу ДВС Мар'їнського районного управління юстиції у Донецькій області.

Боржник ОСОБА_2 та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно - стягувач КС «Перше кредитне товариство» до участі у справі у якості відповідачів не залучені.

Апеляційний суд не має процесуальної можливості залучити належних відповідачів на стадії апеляційного провадження.

Отже, висновок суду про відмову у позові до відділу ДВС Мар'їнського районного управління юстиції у Донецькій області є вірним.

Позивач не позбавлений можливості звернутись із позовом до належних відповідачів.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення права власності позивача та неврахування судом його права звернутись із позовом про зняття арешту з майна на підставі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» не можуть бути підставою для скасування рішення та задоволення позову, як про це просить заявник апеляційної скарги, оскільки вирішення вказаного питання неможливе без залучення належних відповідачів.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 25 серпня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: