Справа № 442/7953/15 Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/2032/16 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

09 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення у твердій грошовій сумі аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та 500 грн. на своє утримання до досягнення дочкою трьох років, мотивуючи тим, що з 21.02.2015 року і по даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час подружнього життя у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась дочка ОСОБА_4, яка від народження проживає разом з нею та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач проживає окремо, офіційно не працює, проте має постійний середній дохід в розмірі 4 000,00 грн., однак жодної допомоги їй та дитині не надає, чим ставить їх у скрутне матеріальне становище. На даний час вона не працює, доглядає за дочкою. Відповідач є особою працездатною, здоровий, тому має змогу і зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття та утримувати її - позивачку до досягнення дочкою ОСОБА_4 трьохрічного віку. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 09.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 250 гривень щомісячно, починаючи з 09.12.2015 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, трьох-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

В решті задоволення позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_3 487 гривень 20 копійок судового збору в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3, зазначає, що з таким не погоджується, оскільки не працює, є інвалідом ІІІ групи загального захворювання безтерміново, й іншого доходу окрім пенсії в розмірі 949 грн. - не має, ніколи не ухилявся від виконання батьківського обов'язку по утриманню дитини, купив коляску, купляв продукти, надавав кошти. Окрім цього вважає, що суд не врахував і тих обставин, що позивачка отримує щомісячно державні виплати на дитину, що остання не надала жодних доказів про те, що його місячний дохід складає 4000 грн., а також, що вона має потребу в його утриманні. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Позивачка ОСОБА_2 у своїх запереченнях на скаргу її доводи не визнала, вказавши на безпідставність скарги. Зазначила, що відповідач має третю групу інвалідності без жодних застережень щодо обмеження працювати. Їй достовірно відомо, що апелянт неофіційно, проте систематично працює в ОСОБА_3 лісництві, маючи власних коней - перевозить фірою (гужовим транспортом) дрова, а також підробляє в односельчан на господарсько-польових роботах, отримуючи значні доходи. Просить задовольнити її вимоги повністю.

Відповідач, він же апелянт ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення (а.с. 39), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, причину своєї неявки суду не повідомив, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у його відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як убачається з копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 21 лютого 2015 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 88. Після реєстрації шлюбу сторони залишили за собою прізвища ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 4).

З копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 від 02 жовтня 2015 року видно, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась донька ОСОБА_4 (а.с. 3).

Із змісту позовної заяви та довідки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об'єднання» Дрогобицької міської ради № 8589 від 09 грудня 2015 року (а.с. 5) убачається, що позивачка ОСОБА_2 - мати неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає по АДРЕСА_1 з донькою, яка перебуває на її утриманні та вихованні, що підтверджує те, що відповідач проживає окремо, жодної допомоги на утримання дитини не надає.

Задовольняючи позов, міськрайонний суд вірно виходив з того, що позивачка не працює, доглядає за донькою, а відповідач проживає окремо, жодної допомоги на утримання дитини та її утримання - не надає, чим ставить їх у скрутне матеріальне становище. Також суд першої інстанції дійшов вірного та переконливого висновку, що позивачка потребує допомоги на своє утримання, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу.

При цьому суд вірно керувався ст. 182 СК України, тобто врахував стан здоров'я та матеріальне становище дитини, позивачки, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини справи, що мають істотне значення.

Також, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б ствердили його посилання в апеляційній скарзі на те, що він не спроможний сплачувати визначений судом розмір аліментів на дитину та дружину, що інших доходів окрім пенсії він не має.

Будь яких інших належних та допустимих доказів, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, відповідачем ОСОБА_3 не представлено як у суді першої, так і апеляційної інстанцій.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що він є інвалідом ІІІ групи довічно у зв'язку з чим не працює і працювати не може через нервовий стан і порушену психіку, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та голослівні, подані ним з метою уникнення передбаченого законом обов'язку.

Згідно копії тимчасової довідки Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області № 2882 від 17 березня 2015 року, ОСОБА_3 є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, одержує державну соціальну допомогу у розмірі 949 грн. (а.с. 25).

З поданої відповідачем копії трудової книжки вбачається, що він з 15.06.2009 року по 17.02.2012 року був працевлаштований, однак двічі звільнявся з роботи за власним бажанням (а.с. 22, 23).

Наведене свідчить, що ОСОБА_3 є працездатний, застережень щодо обмеження у праці не має.

Окрім того, Кабінет Міністрів України 18 листопада 2015 року вніс зміни до Постанови від 26 березня 2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян», якими забезпечив пенсійні виплати інвалідам ІІІ групи загального захворювання та виплату державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам в розмірі на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи підвищення розмірів прожиткових мінімумів для основних соціальних і демографічних груп населення з 01 вересня 2015 року, розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становить 1074 грн.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б стверджували, що відповідач непрацездатний або має обмеження у роботі, чи тяжко хворіє і матеріальної допомоги надавати не може.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє позивачку або відповідача права за наявності вказаних підстав звернутись до суду з таким позовом.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що міськрайонний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин. Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції з їх оцінкою.

Із матеріалів апеляційної скарги, змісту оскаржуваного рішення суду першої інстанції вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

РішенняДрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.