УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну часток співвласників у спільній частковій власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив змінити частки власників домоволодіння АДРЕСА_1, визнавши за ним право власності на 7/9 частин цього житлового будинку № 3 з відповідною частиною надвірних споруд, а за ОСОБА_5 - на 2/9 частин вказаного будинку з відповідною частиною надвірних споруд.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до договору дарування від 05 червня 1990 року, ОСОБА_6 подарувала йому 5/12 частин житлового будинку А-1, житловою площею 35,7 кв. м, розташованого за вказаною вище адресою, які складалися з двох кімнат, позначених на плані 1-3 та 1-4 площею 8,2 кв. м та 8,9 кв. м.

ОСОБА_4 вказав, що ним було здійснено прибудови до будинку: кімната площею 7,9 кв. м, кімната площею 15,4 кв. м, кухня площею 8 кв. м, коридор площею 5,1 кв. м, санвузол площею 4,8 кв. м, а також гараж та сарай, на експлуатацію яких надано дозвіл рішенням виконкому Новозаводської районної ради народних депутатів м. Чернігова, а 05 квітня 1994 року Чернігівським МБТІ складено висновок про зміну ідеальних частин в загальному користуванні житловим будинком між ним та його матір'ю ОСОБА_6

Рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 18 квітня 1994 року № 67 встановлено, що у спірному будинковолодінні позивачу належить 3/4 частини з надвірними спорудами, а ОСОБА_6 - 1/4 частина.

Також позивач вказав, що 17 серпня 2000 року його мати подарувала відповідачці 7/12 частин будинку, однак в договорі не вказувалось які саме приміщення переходять у власність новому власнику, таким чином вважав, що вона подарувала ОСОБА_5 7/12 частин від усього спірного домоволодіння з урахуванням виконаних ним прибудов, прийнятих в експлуатацію у 1991 році.

Посилаючись на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2013 року, яким вказаний вище договір дарування визнано недійсним в частині дарування ОСОБА_5 4/12 частин житлового будинку з надвірними спорудами, а також на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 10 грудня 2012 року, відповідно до якого на час проведення дослідження він мав 7/9 частин у спірному домоволодінні, ОСОБА_4 просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2015 року позов задоволено.

Змінено частки власників домоволодіння АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_4 право власності на 7/9 частин, а за ОСОБА_5 - на 2/9 частин житлового будинку АДРЕСА_1

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій із закриттям провадження у справі з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що позивачем з дозволу компетентного органу місцевого самоврядування здійснено прибудови до будинку і з дозволу цього ж органу введено їх в експлуатацію, внаслідок чого належна ОСОБА_4 частка у спільній власності збільшилася, що не оспорювалося іншим співвласником на той час - ОСОБА_6; врахувавши висновок судової будівельно-технічної експертизи від 10 грудня 2012 року № 26-12С та рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2013 року, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за ОСОБА_4 права власності на 7/9 частини, а за ОСОБА_5 - на 2/9 частини вказаного житлового будинку.

Апеляційним судом також вмотивовано відхилено доводи відповідачки щодо закриття провадження у справі, оскільки вказана у рішенні апеляційного суду Чернігівської області від 20 травня 2013 року підстава для відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну часток у власності на спірні об'єкти на час розгляду цієї справи відпала у зв'язку із тим, що на час ухвалення вказаного рішення був чинним договір дарування від 17 серпня 2000 року, згідно з яким у власність ОСОБА_5 перейшло 7/12 частини від усіх спірних об'єктів, проте рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, цей договір дарування визнано недійсним в частині передачі у власність тієї частини спірних об'єктів, які належать ОСОБА_4

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1133цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції вважає необґрунтованими та безпідставними доводи касаційної скарги щодо закриття провадження у цій справі з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки підстави звернення до суду з цим позовом не є тотожними з підставами позову ОСОБА_4 у справі № 2515/5426/2012, а тому не є перешкодою для його повторного звернення до суду за вирішенням спору.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

В.А. Нагорняк