АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/1397/16-ц Головуючий суддя І інстанції Курганникова О. А.
Провадження № 22-ц/790/6136/16 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори про захист честі, гідності та ділової репутації
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Шаповал Н.М.

суддів - Кіпенка І.С., Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Брулевича В.В.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Президента Харківської обласної громадської організації «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації за апеляційною скаргою Президента Харківської обласної громадської організації «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року Президент Харківської обласної громадської організації «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказував, що 28 серпня 2015 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Харківської обласної громадської організації «Центр досліджень проблем громадської безпеки», Президента Харківської обласної громадської організації «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. В позовній заяві ОСОБА_2 вказує на те, що Президентом ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 в листі який було адресовано голові Запорізької міської ради Сіну О.Ч., застосовано обман, направлений на приниження його честі, гідності та ділової репутації, що, як наслідок, спричинило йому моральну шкоду, та вказує, що інформація, висвітлена ОСОБА_1, ОСОБА_3 в листі є недостовірною. Крім того, у відповідності до позовної заяви ОСОБА_2 зазначається, що Президент ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 застосовуючи обман, намагається переконати значну кількість громадян в корисливих, меркантильних мотивах діяльності Позивача. Дана позовна заява стала об'єктом обговорення на Загальних Зборах Харківської обласної громадської організації «Центр досліджень проблем громадської безпеки» від 12.11.2015 року у зв'язку з чим було вирішено визнати його роботу, як Президента ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки», незадовільною через те, що у відповідності до заявлених позовних вимог ОСОБА_2 порочиться ділова репутація Харківської обласної громадської організації «Центр досліджень проблем громадської безпеки». Такими діями ОСОБА_2 порушує права ОСОБА_1, принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Тому, Президент Харківської обласної громадської організації «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 просив суд визнати недостовірною інформацію, викладену в позовній заяві ОСОБА_2 до ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки», Президента ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, а саме: «Президентом ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 в листі (вих. №9-ГЗМП від 14 травня 2015 року), який було адресовано голові Запорізької міської ради Сіну О.Ч., застосовано обман, направлений на приниження його честі, гідності та ділової репутації, що, як наслідок, спричинило йому моральну шкоду, та вказує, що інформація, висвітлена Відповідачем 1, 2 в листі є недостовірною. Президент ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 застосовуючи обман, намагається переконати значну кількість громадян в корисливих, меркантильних мотивах діяльності Позивача».

Зобов'язати ОСОБА_2 спростувати інформацію, викладену в позовній заяві ОСОБА_2 до ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки», Президента ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, а саме: «Президентом ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 в листі (вих. №9-ГЗМП від 14 травня 2015 року), який було адресовано голові Запорізької міської ради Сіну О. Ч., застосовано обман, направлений на приниження його честі, гідності та ділової репутації, що, як наслідок, спричинило йому моральну шкоду, та вказує, що інформація, висвітлена Відповідачем 1, 2 в листі є недостовірною. Президент ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 застосовуючи обман, намагається переконати значну кількість громадян в корисливих, меркантильних мотивах діяльності Позивача», шляхом направлення спростування даної інформації до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/8880/15-ц .

Стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду за порушення ділової репутації на користь Президента ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 100 000 грн. та судовий збір.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Президент Харківської обласної громадської організації «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що інформація, викладена в позовній заяві ОСОБА_2, направлена на приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що інформація, викладена в позовній заяві відповідача є особистими переконаннями останнього, тому не може бути визнана такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача і спростуванню не підлягає.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 28 серпня 2015 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Харківської обласної громадської організації «Центр досліджень проблем громадської безпеки», Президента Харківської обласної громадської організації «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди (а.с. 33).

Зі змісту вказаної позовної заяви позивач вбачає недостовірну інформацію щодо себе, яка порушує його права, а саме принижує честь, гідність та ділову репутацію. Так, в позовній заяві ОСОБА_2 вказує на те, що Президентом ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 в листі який було адресовано голові Запорізької міської ради Сіну О.Ч., застосовано обман. Крім того, у відповідності до позовної заяви ОСОБА_2 зазначається, що Президент ХОГО «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 застосовуючи обман, намагається переконати значну кількість громадян в корисливих, меркантильних мотивах діяльності Позивача (а.с.35).

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту (ст.ст. 297, 299 ЦК України).

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз'яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно ч. 4 ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Як роз'яснено в п.п. 16, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 471 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, бо як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (а. с. 33-36) інформація викладена в листі (вих. №9-ГЗМП від 14 травня 2015 року), який було адресовано голові Запорізької міської ради Сіну О. Ч. була предметом позову, а тому не може бути визнана такою, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, і спростуванню не підлягає.

Аналіз вищезазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав задоволення позову обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини по справі, наданим доказам дав належну оцінку і постановив законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Президента Харківської обласної громадської організації «Центр досліджень проблем громадської безпеки» ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.М. Шаповал

Судді: І.С. Кіпенко

О.А. Кружиліна