Справа № 456/71/10 Головуючий у 1 інстанції: Пак В.М.
Провадження № 22-ц/783/2007/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування на 1/2 частини квартири №17 у будинку №36 на ОСОБА_7 у м. Стрию Львівської області та застосування наслідків недійсності правочину.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_3-ОСОБА_5 Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що ОСОБА_8 з дочкою ОСОБА_3 перебували в нормальних стосунках. Вказує, що частину квартири батько заповів сину ОСОБА_9 під фізичним та психологічним тиском. Оспорюваний договір вчинено під впливом обману.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити. Згідно зі ст.ст.3,4 ЦПК України, ст.ст. 12,15,16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб захисту цивільного права, який вона обирає вільно та власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України).

Встановлено, що 29 березня 2005 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладений оспорюваний договір дарування належної дарителю ? частини квартири № 17 у будинку № 36 по ОСОБА_7 у м.Стрию Львівської області. Договір посвідчений нотаріально. Відповідно до цього договору ОСОБА_8 подарував частину квартири ОСОБА_6 І.І., яка її прийняла в дар, з 3 лютого 2011 року вона зареєстрована у вказаній квартирі (т.1 а.с.79).

30 червня 2008 року ОСОБА_8 помер (т.1 а.с.6). Його правонаступником є ОСОБА_3, яка звернулася з позовом про визнання недійсним договору дарування частини квартири від 29 березня 2005 року з підстав, що такий вчинений під впливом обману.

Відповідно до ст. 230 ЦК України правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обовязків сторін та інше. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення (природи правочину, прав та обовязків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним Це означає, що обман має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування.

Ознакою обману є умисел. Угода під впливом обману укладається внаслідок умисних недобросовісних дій іншої сторони, яка створює у потерпілої сторони обманну уяву про обставини, які мають суттєве значення для укладення угоди. Позивач повинен довести: факт обману щодо сторони правочину, наявність умислу з боку відповідача, наявність суттєвих обставин, відносно яких сторона договору була введена в оману.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення обєктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися.

Позивач на обґрунтування своїх позовних вимог не надала належних та допустимих достовірних доказів, що виключає визнання недійсним оспорюваного договору дарування частини квартири з підстави, що такий вчинений під впливом обману.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності;суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,- відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: