Справа № 405/6249/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі : Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного і іпотечного договорів, договору поруки та частково недійсним договорів факторингу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись в суд з позовом в якому просять визнати недійсним кредитний договір № 030/07.08/88-523 КЛ від 14.07.2008 року, укладений між ПАТ «Омега Банк», яке виступає правонаступником по всіх правах та обов»язках ПАТ «Сведбанк» та позивачем ОСОБА_1; визнати недійсним договір поруки № 030/07.08/88-523 П від 14.07.2008 року та іпотечний договір від 14.07.2008 року, реєстровий № 2175, укладені між ПАТ «Омега Банк», яке виступає правонаступником по всіх правах та обов»язках ПАТ «Сведбанк» та позивачем ОСОБА_2; визнати частково недійсним договір факторингу № 15 від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором та визнати частково недійсним договір факторингу від 28.11.2012 року, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за вищезазначеним кредитним договором.

Позов обґрунтовують тим, що 14.07.2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», було укладено кредитний договір № 030/07.08/88-523 КЛ, відповідно до умов якого банк взяв на себе зобов»язання надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії що не поновлюється у розмірі 35 000 доларів США на строк з 14.07.2008 року до 13.07.2018 року та на умовах, передбачених договором, а позичальник взяв на себе зобов»язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов»язання в повному обсязі у строк, передбачені договором. Пунктом 1.4 договору визначено, що кредит наданий на споживчі цілі.

Посилаючись на норми діючого законодавства, зазначає, що на момент укладення спірного договору про споживчий кредит банк надав кошти в іноземній валюті, а саме доларах США. В кредитному договорі не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п. 3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, визнані обов»язковими. Позивачу не надано окремий письмовий документ з детальним розписом сукупної вартості кредиту для споживача. Графік погашення кредиту не містить відомостей про суми сплати процентів за користування кредитом та фінансових зобов»язань позивачки за кожним платіжним періодом. Ні у графіку платежів, ні у змісті договору не розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. В порушення Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав ОСОБА_1, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, не попередив про валютні ризики, чим було порушено вимоги чинного законодавства. Положення оскаржуваного договору встановлюють додаткові платежі на користь банку, встановлення яких заборонено чинним законодавством. Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Договори поруки та іпотеки також мають бути визнані судом недійсними, оскільки вони випливають з правовідносин за кредитним договором, якщо такий буде визнано судом недійсним.

Крім того, мають бути визнані недійсними і договори факторингу на підставі статей 203, 215 ЦК України з тих підстав, що кредитний договір укладався щодо видачі коштів в доларах США. Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» від 19.02.1993 року генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій видають лише комерційним банкам, іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв»язку, що не потребує індивідуальної ліцензії. ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» не набули прав кредитора за вищезазначеним кредитним договором і не є належними кредиторами, а ому договори факторингу частково мають бути визнані недійсними. Посилаючись на викладені в позові обставини, норми законодавства, просить задовольнити позов.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, надав пояснення та просив позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засіданні не з»явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Представник ПАТ «Омега Банк» в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника.

Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні позов не визнала, надала суду заперечення, додаткові заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просила відмовити в задоволенні позову.

Представник ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не сповістив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Крім цього, ч. 2, 3 статті 533 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент іноземної валюти, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що 14 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником прав та обов»язків якого є ПАТ «Омега Банк», та позивачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 030/07.08/88-523КЛ, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 35 000 доларів США, на строк з 14 липня 2008 року по 13 липня 2018 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Кредит надається лише після підписання іпотечного договору, що забезпечує повернення кредиту, процентів за користування ним, пені за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також відшкодування збитків у зв'язку із порушенням умов цього договору та інших витрат Банку, пов'язаних з одержанням виконання.

Кредитний договір був укладений сторонами з урахуванням волевиявлення позивача ОСОБА_1, оскільки підписи на договорі - є доказом того, що сторони погодилися з умовами укладених договорів.

Згідно п.10.12 Кредитного договору - підпис Позичальника на оригіналі договору є письмовим підтвердженням того, що перед укладанням кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладанні Кредитного Договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 20 травня 2007 року №168, в повному обсязі.

Таким чином, позивач підтвердила свою здатність виконувати умови договору, та те, що всі умови договору їй цілком зрозумілі, і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї.

Відповідно до п.п. 1.2-1.4 кредитного договору кредит надається Банком у готівковій формі через касу Банку на підставі заяви позичальника з урахуванням вартості і ліквідності майна, що передається в іпотеку Банку. Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Кредитні кошти призначені на споживчі цілі.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: квартира, загальною площею 47,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить позивачу ОСОБА_2.

У відповідності до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 14 липня 2008 року між банком та позивачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 030/07.08/88-523-П, згідно умов якого поручитель зобов'язується перед Банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих Банком позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором № 030/07.08/88-523КЛ від 14 липня 2008 року, у сумі 35 000 доларів США, строком до 13 липня 2018 року, з процентною ставкою 11,9% річних за їх використання.

Згідно п. 2 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

ОСОБА_1 отримала кредитні кошти та тривалий час ними користується. Крім того тривалий час виконувала взяті на себе зобов'язання - повертаючи кредит частинами та сплачуючи відсотки за користування кредитними коштами. Таким чином, кредитний договір № 030/07.08/88-523КЛ був укладений між сторонами та виконувався тривалий час.

Частиною 6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Однак, споживач не скористався своїм правом щодо відкликання згоди на укладення договору та навпаки, прийняв виконання умов договору, шляхом його підписання та виконання, з отриманням кредиту і з частковим виконанням умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11 жовтня 2011 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 030/07.08/88-523КЛ від 14 липня 2008 року в сумі 293 117,95 грн., а також судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2-2111/2011, виданий 05.02.2013 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» боргу у розмірі 294 937,95 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 грудня 2014 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про заміну сторони за виконавчим листом № 2-2111/2011, в якому стягувач ПАТ «Сведбанк», а боржник ОСОБА_1, ОСОБА_2, з ПАТ «Сведбанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - відмовлено у зв'язку з тим, що передання ПАТ «Сведбанк» своїх прав іншій особі за договором відступлення права грошової вимоги не є правонаступництвом, крім того, право вимоги вже було реалізоване і виконавче провадження було відкрито.

Вказані обставини встановлені також рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 червня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України встановлено що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд враховує ту обставину, що позивач ОСОБА_1 погодилась з умовами кредитного договору, скріпила його своїм підписом та вчинила дії на виконання їх умов, отримавши від банку суму кредиту в доларах США, які повиненна повернути банку на умовах, визначених у кредитному договорі № 030/07.08/88-523КЛ від 14 липня 2008 року, відповідно до ст. 1049 ЦК України та рішення суду від 11.10.2011 року.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Проте, підстав встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України для визнання правочинів недійсними позивачами в позовній заяві та представником позивача в суді не наведено.

Крім того, судом встановлено, що спірні договори: кредитний, іпотечний, поруки - укладено в 2008 році. Позивачі були ознайомлені із умовами зазначених правочинів і протягом більш як 7 років умови договорів позивачів цілком влаштовували. ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом 28.08.2015 року.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Жодних клопотань на поновлення строку позовної давності позивачами за не надано. Доказів поважності пропуску строків позовної давності позивачем також не надано.

Відповідач по справі - ТОВ «Кредитні ініціативи» просить застосувати позовну давність до позовних вимог щодо визнання недійсним.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів задоволенню не підлягають.

У позовній заяві, позивачі не вказують за захистом якого свого порушеного права вони звертаються до суду із вимогою про визнання договорів факторингу недійсними. Також позивачі не вказують які дії, чи бездіяльність відповідачів призвели до порушення прав чи свобод позивачів, а отже позовні вимоги щодо визнання договорів факторингу недійсними - є необґрунтованими.

Враховуючи, що судом залишено без задоволення вимоги позивачів щодо визнання недійсним кредитного договору задоволенню не підлягають і інші вимоги позову, як похідні від основної вимоги.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по справі за рахунок позивачів.

На підставі викладеного і ст. ст. 203, 215, 257, 525, 526, 627, 628,1049 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного і іпотечного договорів, договору поруки та частково недійсним договорів факторингу - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивачів.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда Шевченко