Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/9517/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
Провадження №22-ц/778/4181/16 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

Савченко О.В.,

за участю секретаря Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі-Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до укладеного 17.01.2006 року договору № б/н ОСОБА_3 отримав кредит на суму 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач не виконав належним чином зобов'язання з повернення кредитних коштів і сплати процентів, станом на станом на 05.07.2015р. має заборгованість у сумі 43989,48 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4995,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 36423,05 грн., а також штрафів: 500,00 грн. - фіксована частина, 2070,93 грн. процентна складова, просив стягнути борг за кредитним договором та понесені судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що Банком пропущений строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач, подавши суду відповідну заяву.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору від 17 січня 2006 року б/н, укладеному між сторонами, банк надав відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 4 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 6).

Строк дії картки - два роки, тобто до січня 2008 року, нова картка не видавалась, що не спростовано позивачем ні в суді першої ні в суді апеляційної інстанції.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що у зв'язку з невиконанням позичальником умов договору з станом на 05.07.2015р. відповідач має заборгованість у сумі 43989,48 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4995,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 36423,05 грн., а також штрафів: 500,00 грн. - фіксована частина, 2070,93 грн. процентна складова,

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626, ст.627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки - 31 січня 2008 року. Внески за кредитом позичальник не здійснює.

З позовом до суду позивач звернувся у жовтні 2015 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 (далі постанова), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вирішуючи спір, районний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин й нормами матеріального права, які підлягають застосуванню; з'ясував питання щодо строку позовної давності й правильно вважав, що він був пропущений позивачем. Про застосування такого строку було заявлено клопотання відповідача в заяві від 30.01.2016 року ( а.с. 29-30).

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ст. 259, 261 ЦК України позовні давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Зважаючи на те, що строк дії кредитного договору скінчився у січні 2008 року, а з відповідним позовом Банк звернувся до суду тільки у жовтні 2015 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку позовної давності і відмовив у задоволенні позову.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права являються неспроможними.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308,313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: О.М. Кримська

О.В. Савченко