Справа № 569/4422/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року

Рівненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

заявника ОСОБА_2,

представника заявника адвоката ОСОБА_3,

представника відділу державної виконавчої служби Рівненського

міського управління юстиції ОСОБА_4,

представника заінтересованої особи ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне

справу за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_7 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримали і просять суд скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_7 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 січня 2015 року у виконавчому провадженні ВП № 45829406 по виконанню виконавчого листа № 569/369/13-ц, виданого 04 грудня 2014 року Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування скарги посилаються на те, що вказана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження є незаконною та підлягає скасуванню.

Зокрема, вказують на те, що при виконанні згаданого виконавчого листа державним виконавцем Паршикову М.В. не було надано строку для самостійного виконання судового рішення. Заборгованість по аліментах, яка існувала на час прийняття постанови, була незначною порівняно з вартістю майна, а саме, 1/2 частини трьохкімнатної квартири, що належала заявнику на праві власності. Копія постанови ОСОБА_2 не направлялась і про складення акту чи проведення опису майна його не повідомляли. Вважають, що накладення арешту на майно без відому заявника порушує його право власності.

Представник відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції (далі ВДВС РМУЮ) ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу не визнав і у задоволенні скарги просить суд відмовити.

На заперечення скарги посилається на те, що у ВДВС РМУЮ на виконанні перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей на користь ОСОБА_9 і ОСОБА_5, обєднане в одне провадження 15 грудня 2014 року, в рамках якого постановою державного виконавця від 17 січня 2015 року було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження. На час винесення постанови заборгованість по аліментах перед ОСОБА_5 складала більше 20000 грн, а перед ОСОБА_9 біля 80000 грн. 15 жовтня 2015 року копія згаданої постанови разом з розрахунком заборгованості по аліментах були направлені як стягувачу ОСОБА_5, так і боржнику ОСОБА_2 Факт заборгованості по аліментах ОСОБА_2 не заперечував, про що свідчить сплата ним 26 березня 2016 року суми заборгованості перед ОСОБА_5 Рішення державного виконавця по накладенню арешта на майно боржника ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження вважає правомірними, такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Крім того вважає, що ОСОБА_2 пропустив встановлений статтею 385 ЦПК України десятиденний строк оскарження постанови до суду.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_5 ОСОБА_6 в судовому засіданні, пославшись на правомірність дій державного виконавця, які були направлені та привели до реального виконання рішень суду, вимоги скарги вважає безпідставними, а скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у судовому засіданні, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки викладені у скарзі вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Судом встановлено, що у ВДВС РМУЮ на виконанні перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей на користь ОСОБА_9 і ОСОБА_5, обєднане в одне провадження 15 грудня 2014 року.

В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем ВДВС РМУЮ ОСОБА_7 17 січня 2015 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешти на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження цього майна.

Як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 жовтня 2015 року, що міститься в матеріалах виконавчого провадження, на підставі постанови від 17 січня 2015 року було накладено арешт на належне ОСОБА_2В нерухоме майно, а саме на 1/2 частину належної йому на праві власності квартири, і 07 квітня 2015 року проведено державну реєстрацію цього обтяження.

Крім того, як слідує зі згаданої інформаційної довідки, 17 червня 2010 року було зареєстровано арешт всього нерухомого майна ОСОБА_2 на підставі постанови ВДВС РМУЮ від 04 червня 2010 року.

З наданого представником ВДВС РМУЮ розрахунку заборгованості по аліментах від 15 жовтня 2015 року слідує, що станом на 30 вересня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5 становила 26661 грн, а на час винесення оскаржуваної постанови (17 січня 2015 року) майже 22000 грн.

Як слідує з журналу реєстрації кореспонденції ВДВС РМУЮ, копія постанови від 17 січня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження разом з розрахунком заборгованості по аліментах були направлені ОСОБА_2 15 жовтня 2015 року на адресу АДРЕСА_1.

З квитанції ПриватБанку від 29 березня 2016 року слідує, що 29 березня 2016 року ОСОБА_2 перерахував ВДВС РМУЮ в рахунок погашення заборгованості по аліментах, які підлягали сплаті ним на користь ОСОБА_5 28763,08 грн, що, на переконання суду, свідчить як про інформованість ОСОБА_2 про наявність заборгованості по аліментах, так про визнання її.

З пояснень представника ВДВС РМУЮ ОСОБА_4 в судовому засіданні та з оглянутих судом матеріалів зведеного виконавчого провадження слідує, що за період з липня 2002 року по серпень 2015 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість по сплаті аліментів і на користь ОСОБА_9 на суму біля 78000 грн. Вказана обставина заявником ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувалася.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державного виконавця зобовязано вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а саме, здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, серед іншого, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

У відповідності до частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Враховуючи встановлені по справі обставини, а саме, наявність по виконавчому провадженню значної заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дітей на користь ОСОБА_9 і ОСОБА_5, суд визнає правомірними дії державного виконавця, який, для забезпечення реального виконання рішень суду, наклав арешт на майно боржника, що, відповідно, свідчить і про законність винесеної державним виконавцем 17 січня 2015 року постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

При цьому суд враховує, що сам по собі факт несвоєчасного надіслання державним виконавцем боржнику копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, не може бути підставою для визнання цієї постанови незаконною чи для її скасування.

Керуючись ст.ст.383,385,387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_7 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Куцоконь Ю.П.