АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7853/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Кириченко Н.О.
Доповідач - Чобіток А.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Чобіток А.О.

суддів - Крижанівської Г.В.,Немировської О.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року в справ за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Державна іпотечна установа звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 липня 2007 року між ТОВ комерційним банком «АРМА» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 17/02-N/338, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 757 500 грн. зі сплатою 12 % річних та терміном повернення коштів до 26 липня 2027 року.

У забезпечення виконання позичальником зобов»язань за вказаним договором було укладено іпотечний договір від 27 липня 2007 року б/н, предметом якого є належне відповідачу нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1,загальною площею 76,9 кв. м, житловою площею 37,5 кв. м..

28 вересня 2007 року між ТОВ КБ «АРМА» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 754, згідно з яким банк передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за договором про іпотечний кредит та іпотечним договором.

Посилаючись на те, що з моменту підписання договору про відступлення права вимоги новим кредитором за договором про іпотечний кредит є Державна іпотечна установа, а тому враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов»язань за іпотечним договором, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права при постановленні рішення. Зокрема суд не перевірив наявність заборгованості відповідача за договором про іпотечний кредит.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено що 27 липня 2007 року між ТОВ комерційним банком «АРМА» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 17/02-N/338, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 757 500 грн. зі сплатою 12 % річних та терміном повернення коштів до 26 липня 2027 року.

У забезпечення виконання позичальником зобов»язань за вказаним договором було укладено іпотечний договір від 27 липня 2007 року б/н, предметом якого є належне відповідачу нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1,загальною площею 76,9 кв. м ,житловою площею 37,5 кв .м..

28 вересня 2007 року між ТОВ КБ «АРМА» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги №754, згідно з яким банк передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за договором про іпотечний кредит та іпотечним договором.

Посилаючись на те, що заборгованість відповідача перед Державною іпотечною установою за вищезазначеним договором про іпотечний кредит № 17/02-N/338 від 27.07.2007 року станом на 19.08.2015 року становить 1 921189,31 грн.,позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,загальною площею 76,9 кв. м , житловою площею 37,5 кв. м..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд встановив і виходив з того,що умови кредитного договору відповідачем виконані в повному обсязі, а тому відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону, який регулює правовідносини, які виникли між сторонами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2013 року було відмовлено в позові Державної іпотечної установи до ОСОБА_1,3-я особа: ТОВ Комерційний банк «АРМА» про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 17/02-N/338 від 27.07.2007 року, що був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ КБ «Арма» з тих підстав,що позивачем не було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог щодо стягнення заборгованості за вказаним договором про іпотечний кредит.

Зазначене судове рішення перевірялося,як в апеляційному так і в касаційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2014 року було залишено без змін рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2013 року, яким також встановлено дострокове погашення за кредитним договором № 17/02-N/338 від 27.07.2007 року з посиланням на копії квитанцій погашення ануїтентних платежів,останньою з яких є квитанція від 16 жовтня 2009 року, призначення платежу якої є саме дострокове погашення за вказаним кредитним договором,що підтверджується фотокопією повідомлення ТОВ КБ «АРМА» про дострокове погашення кредиту.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вказані судові рішення залишені без змін.

З огляду на вказані судові рішення , колегія суддів вважає, що підставою для відмови у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було не тільки порушення первісним кредитором ТОВ КБ «АРМА» умов договору про відступлення прав вимоги щодо повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги, а і відсутність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 17/02-N/338 від 27.07.2007 року, в зв»язку з чим колегія суддів вважає безпідставним доводи апеляційної скарги щодо незаконності посилання судом першої інстанції на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2013 року при вирішенні даного спору.

Колегія суддів перевіряючи висновок суду про виконання відповідачем умов кредитного договору в повному обсязі, оглянула оригінали квитанцій погашення ануїтентних платежів, в тому числі і квитанції № 1444091 від 26 травня 2009 року про дострокове погашення за кредитним договором № 17/02-N/338 від 27.07.2007 ТОВ КБ «АРМА» 400 000 грн. та квитанції № 1545806 від 16 жовтня 2009 року про дострокове погашення за кредитним договором № 17/02-N/338 від 27.07.2007 року ТОВ КБ «АРМА» 350 581,06 грн. і звіривши їх з копіями вказаних квитанцій,наданих представником відповідача, вважає доведеним обставину відсутності заборгованості у відповідача за договором про іпотечний кредит.

Посилання позивача на лист Національного банку України від 18.07 2014 року про відсутність квитанцій, які підтверджують надходження коштів в сумі 400 000 грн. та 350 000 грн. відповідно від 26.05.2009 року №1444091 та від 16.10.2009 року №1545806 в переданих документах ліквідатором ТОВ КБ «АРМА» до архіву, не впливають на правильність рішення суду першої інстанції при наявності у відповідача оригіналів цих квитанцій.

До того ж суд звертає увагу,що по квитанції від 16.10 2009 року № 1545806 сплачено 350 581,06 грн.,а не 350 000 грн.,як зазначено в листі НБУ.

Надана позивачем копія виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 в ТОВ КБ «АРМА» з 01.2009 року по 07.07.2009 року на підтвердження, на думку позивача, наявності заборгованості по кредитному договору № 17/02-N/338 від 27.07.2007 та копія заяви на переказ готівки № 144091 від 26 травня 2009 року , не можуть вважатися належними та допустимими доказами в розумінні ст.58,59 ЦПК України,оскільки оригінали вказаних документів суду не надані, що позбавляє колегію суддів вважати їх достовірними.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов»язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Встановлені як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції обставини спростовують доводи апеляційної скарги про наявність заборгованості відповідача перед Державною іпотечною установою за договором про іпотечний кредит № 17/02-N/338 від 27.07.2007 року, а відтак відсутність у позивача права вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки належної відповідачу квартири АДРЕСА_1 в рахунок заборгованості по вказаному договору.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини,

належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -