АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/7337/15-ц Головуючий суддя І інстанції Євтіфієв В. М.
Провадження № 22-ц/790/1636/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддубного Р.М., Трішкової І.Ю.

при секретарі - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 державна нотаріальна контора Ленінського району м. Харкова, про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_1, яка померла 23.04.1991 р. в м. Харкові однак право власності на спадкове майно не оформив. Між тим дізнався, що на ім'я ОСОБА_1 зареєстровано право власності на будинок №58 з надвірними будівлями по вул. Сочинській в м. Харкові, а саме 17/100 частин на підставі договору дарування, посвідченого 2-ю державною нотаріальною конторою від 03.07.1970 р. №2-4346; 83/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 2-ю ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою від 02.06.2006 р. №1-218. Просить визнати за ним право власності на 83/200 частин будинку №58 з надвірними будівлями по вул. Сочинській в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 померлої 23.04.1991 р. в м. Харкові; визначити, що частка спадкового майна, що належить ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_4 померлої 23.04.1991 р. становить 83/200 частин будинку № 58 з надвірними будівлями по вул. Сочинській в м. Харкові.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на ті самі обставини на які посилався в позовній заяві.

Відповідач заперечував проти апеляційної скарги, наполягав на обґрунтованості заявлених ним вимог.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 27 березня 1959 р., ОСОБА_4 є матір*ю позивача (а.с. 11).

ОСОБА_4 померла 23.04.1991 р. в м. Харкові про що 24.04.1991 року складено відповідний актового запису № 5744, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у складі 83/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Сочінській, 58 в м. Харкові.

Із відповіді другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори № 02-14/2015 від 11.11.2015 року вбачається, що після смерті гр. ОСОБА_4, померлої 23 квітня 1991 року, яка на день смерті була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, було заведено спадкову справу № 315/2006. По книзі обліку та реєстрації спадкових справ від 02 червня 2006 року за № 568 було зареєстровано заяву від імені: дочки померлої гр. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на момент звернення до нотаріальної контори була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, про видачу свідоцтва про право на спадщину.

02.06.2006 року на ім'я ОСОБА_5 за р. № 1-218 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 спадкового майна, яке складається з 83/100 часток житлового будинку № 58 по вул. Сочинській в м. Харкові.з відповідною часткою надвірних будівель.

Між тим, із змісту листа юридичного департаменту ОСОБА_3 міської ради від 26.06.2015 р. №6368/9-15 житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Сочінській, 58 в м. Харкові зареєстровано на ім'я ОСОБА_5: 17/100 частини на підставі договору дарування, посвідченого 2-ю ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою від 03.07.1970 р. №2-4346, що підтверджено копією вказаного договору; 83/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 2-ю ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою від 02.06.2006 р. №1-218, що підтверджено копією про реєстрацію права власності (а.с. 17).

Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину виданого 2-ю ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою від 02.06.2006р. №1-218, на імя ОСОБА_1, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину майна не видано.

Із довідки КП «Жилкомсервіс» №4250/ч/0705 вбачається, що ОСОБА_1 з 18.03.1953 року зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_5 доводилась рідною сестрою позивачу ОСОБА_1, вказані обставини визнають сторони, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України ці обставини не потребують доказуванню.

Відповідно до прикінцевих положень Цивільного кодексу України у редакції 2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За змістом ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Суд першої інстанції вважав, що позивач не вчинив жодної із зазначених дії, які б свідчили про прийняття спадщини, позивачем не дотримано встановленого законом порядку прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4

Між тим, із пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які були допитані судом першої інстанції вбачається, що позивач разом із дружиною на час смерті матері фактично проживав із останньою у спірному будинку, залишився проживати у спірному будинку й після її смерті, мешкав там аж до смерті батька у 2001 році, вчиняв дії для підтримання спірного будинку у належному технічному стані.

Таким чином, із зазначених пояснень свідків вбачається, що позивач після смерті матері вступив у володіння належним їй спірним будинком. Суд першої інстанції оцінку зазначеним поясненням свідків не дав, у судовому рішенні викладено викривлений зміст цих пояснень свідків.

Той факт, що позивач був зареєстрований за іншою адресою висновків суду не спростовує.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_5 на адресу другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, з якої вбачається, що ОСОБА_5 заявляє про те, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 в рівних частках є вона та син ОСОБА_4 ОСОБА_1, частка якого залишається неоформленою, просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 83/200 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель.

Таким чином, ОСОБА_5 визнавала за ОСОБА_1 право на ? частину спадкового майна.

Пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 суперечать фактичним обставинам встановленим судом, в той час, як пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 узгоджуються із змістом заяви ОСОБА_5, яка визнавала за братом ОСОБА_1 право на спадщину, дій щодо отримання у власність решти спадкового майна не вчиняла.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4.

Із відповіді другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори № 02-14/2015 від 11.11.2015 року також вбачається, що 18.05.2006 року, нотаріальною конторою був відправлений рекомендований лист з повідомленням до гр. ОСОБА_1, з проханням звернутись до нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини після смерті його матері, гр. ОСОБА_4, померлої 23 квітня 1991 року. ОСОБА_1 до нотаріальної контори не звернувся, його доля у спадщині залишилася відкритою. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 (одну другу) частку майна ще не видано.

Факт неявки позивача до нотаріуса для оформлення спадщини суд першої інстанції розцінив як небажання отримувати спадщину, між тим такі висновки суду є недоведеними, не ґрунтуються на законі. Неоформлення права власності на спадкове майно не позбавляє позивача права на таке майно, оскільки в силу ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_5 визнавала за позивачем право на спадщину після смерті матері, позивач запрошувався до нотаріальної контори для оформлення належного йому спадкового майно, тому у нього були відсутні підстави вважати, що його право на спірне нерухоме майно було порушено. Дізнавшись про факт реєстрації за ОСОБА_5 права власності на спірне нерухоме майно вцілому позивач вчинив дії на захист свого порушеного права. За таких обставин відсутні підстави для відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Частка у спадковому майні, що належить ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 83/200 часток спадкового майна фактично визначена Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.06.2006 року, де зазначено, що ОСОБА_5 є спадкоємицею 1/2 частки спадкового майна, яке складається з 83/100 часток спірного житлового будинку (1/2 від 83/100 становить 83/200).

За таких обставин, відсутні підстави для окремого визначення у судовому рішенні, що частка спадкового майна, що належить ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_4 померлої 23.04.1991 р. становить 83/200 частин будинку № 58 з надвірними будівлями по вул. Сочинській в м. Харкові.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції підставою для чого, згідно п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову із наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 83/200 частин будинку №58 з надвірними будівлями по вул. Сочинській в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 померлої 23.04.1991 р.

В решті у задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді