У Х В А Л А

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Дербенцевої Т. П., Попович О. В.,

Остапчука Д. О., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІК «ІФГ Капітал» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІК «ІФГ Капітал» (далі - ТОВ «ІК «ІФГ Капітал»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 25 грудня 2008 року № 1808-100/ФКВ-08, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк»), звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просило стягнути з відповідача 433 560,63 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 02 квітня 2015 року становить 10 180 846 грн 43 коп. заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» 10 180 846 грн 43 коп. заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2008 року № 1808-100/ФКВ-08 та 3 654 грн судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позичальник неналежним чином виконував умови кредитного договору від 25 грудня 2008 року № 1808-100/ФКВ-08, тому позивач на підставі договору про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року № 31-Л, укладеного з ТОВ «Укрпромбанк», має право на стягнення з позичальника кредиту з урахуванням процентів за користування ним.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 25 грудня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 1808-100/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 320 тис. доларів США, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користування у розмірі 17 % річних із кінцевим терміном повернення 24 грудня 2013 року.

05 вересня 2013 року між ТОВ «Укрпромбанк», ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» та Національним банком України укладено договір № 31-Л про передавання в управління непроданих активів, відповідно до умов якого в управління ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» передано активи, що перебували на балансі ТОВ «Укрпромбанк».

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» посилалось на те, що 05 вересня 2013 року на підставі договору № 31-Л про передавання в управління непроданих активів до нього перейшло право вимоги за кредитним договором від 25 грудня 2008 року № 1808-100/ФКВ-08, заборгованість ОСОБА_3 за яким станом на 17 вересня 2014 року становить 433 560,63 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 02 квітня 2015 року становить 10 180 846 грн 43 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.

У той же час згідно з пп. 1.1 п. 1 електрофотокопії договору № 31-Л про передавання в управління непроданих активів, укладеного 05 вересня 2013 року між ТОВ «Укрпромбанк» (далі - установник управління), ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» (далі - управитель) та Національним банком України, вбачається, що установник управління передає в управління управителю активи, наявні на балансі установника управління на дату укладення цього договору, а управитель приймає в управління активи і зобов'язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів установника управління (далі - вигодонабувачі) за рахунок активів. Перелік активів наведено в додатку № 1 до цього договору. Вигодонабувачами за договором є кредитори установника управління, які на дату підписання договору внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів установника управління, та кредитори, вимоги яких виникли під час здійснення ліквідаційної процедури установника управління та розрахунки, з якими не проведені.

Управитель є довірчим власником отриманих в управління активів. До управителя не переходить право вимоги на активи (пп. 1.2 п. 1 договору).

Згідно з електрофотокопією актів приймання-передачі в управління непроданих активів в управління ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» передано 3 465 450 грн 12 коп. (а. с. 12, 15).

Переліком прав та обов'язків ТОВ «ІК «ІФГ Капітал», зазначених пп. 2.2 та 2.4 договору № 31-Л про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року, не передбачено, що управитель має право вимоги нового кредитора в зобов'язанні, натомість пп. «в» п. 2.2 договору передбачено обов'язок управителя здійснювати погашення вимог вигодонабувачів у черговості відповідно до їх переліку.

У той же час, вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України, не визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка їх регулює, суди не звернули уваги на те, що відповідно до умов цього договору ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» є лише довірчим власником отриманих в управління активів для задоволення вимог кредиторів ТОВ «Укрпромбанк» та не перевірили, чи перейшло право вимоги на передані в його управління активи, в тому числі до ОСОБА_3 за кредитним договором від 25 грудня 2008 року № 1808-100/ФКВ-08 на суму 433 560,63 долари США.

Крім того, вирішуючи спір по суті та відхиляючи доводи відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суди виходили із того, що оскільки п. 1.3 кредитного договору сторонами погоджено термін виконання основного зобов'язання до 24 грудня 2013 року, то строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, слід рахувати саме з цієї дати, який на час звернення до суду з позовом не настав.

У той же із матеріалів справи вбачається, що у травні 2010 році ТОВ «Укрпромбанк» реалізувало своє право на судовий захист у зв'язку з невиконанням відповідачем умов вказаного кредитного договору, шляхом звернення з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 57-59).

Проте суди на зазначене уваги не звернули та не перевірили, чи не змінився за таких обставин строк виконання основного зобов'язання та чи не сплинув у зв'язку з цим строк позовної давності.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку чергового платежу.

Відповідно до п. п. 2.4, 2.6 кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 8 888,89 доларів США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи 01 січня 2011 року. Проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість за кредитом за період з першого по останній день кожного календарного місяця.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника, зокрема щодо сплати окремих платежів, встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку сплати кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності по кожному черговому платежу починається з моменту порушення його виконання.

Таким чином, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності належним чином не перевірили, періоду виникнення заборгованості за договором, дати здійснення позичальником останнього платежу на погашення заборгованості не встановили.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

О. В. Попович

В. О. Савченко