Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/648/16-ц Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Заполовського В.Й., Талько О.Б.,

з участю секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про визнання недійсним спадкового договору, укладеного 30 вересня 2015 року між його покійною матір'ю, ОСОБА_3, та відповідачем. Просить накласти заборону на відчуження у будь-який спосіб 47/100 ід. частин будинку АДРЕСА_1. Заяву обґрунтовує необхідністю збереження майна до закінчення розгляду справи по суті, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 06 квітня 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_2 у будь-який спосіб відчужувати 47/100 ід. частин будинку АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Просить ухвалу скасувати. Вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема посилається на те, що хоча заява про забезпечення позову подана без додержання вимог ч.2 ст.151 ЦПК України, але вона не була повернута заявнику відповідно до положень ч.8 ст.153 ЦПК України. Суд, не посилаючись на докази та обставини, якими він обґрунтував вжиття заходів до забезпечення позову, постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст.ст.151- 154 ЦПК України та не врахував роз'яснення, що надані у пунктах 1,7,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову». Позивачем не надано доказів, які б свідчили про його (відповідача) наміри відчужити спірне нерухоме майно та й він не може її відчужити, бо вона не виділена в натурі і знаходиться під одним дахом із його часткою того ж будинку.

Із виділених матеріалів цивільної справи вбачається, що підставою для забезпечення позову було відповідне клопотання позивача у формі заяви (а.с.26).

Зміст заяви про забезпечення позову відповідає вимогам ч.2 ст.151 ЦПК України, а тому суд першої інстанції не мав правових підстав для її повернення ОСОБА_1 відповідно до ч.8 ст.153 ЦПК України.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просить визнати недійсним спадковий договір від 30 вересня 2015 року, укладений між його покійною матір'ю ОСОБА_3, яка померла 19 жовтня 2015 року, та відповідачем.

Виходячи з поняття спадкового договору, визначеного у ч.1 ст.1302 ЦК України, в разі смерті відчужувача набувач набуває право власності на майно відчужувача.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав, які б перешкоджали відповідачу відчужити 47/100 ід. частин житлового будинку №16, який знаходиться за адресою: село Дениші Житомирського району Житомирської області, чим спростовуються доводи апеляційної скарги про неможливість відчуження.

Наведений у частині першій ст.152 ЦПК України перелік видів забезпечення позову не є вичерпним та передбачає заборону вчиняти певні дії, що за заявою позивача й застосовано судом, оскільки заборонено відповідачу у будь-який спосіб відчужувати спірні 47/100 ід. частини будинку АДРЕСА_1

Вид забезпечення позову співмірний із заявленими позивачем вимогами. Позов майнового характеру забезпечений у відповідний спосіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1, позовним вимогам, що відповідає роз'ясненням, які надані судам у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки вона постановлена з додержанням вимог закону, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді: