Ухвала

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

ІваненкоЮ.Г., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 листопада 2013 року ОСОБА_4 спричинив їй тілесні ушкодження, про що свідчить виписка з історії хвороби від 24 листопада 2013 року № 18544.

Того ж дня вона звернулась із заявою до Соснівського РВ УМВС у м. Черкаси про побиття її ОСОБА_4

29 листопада 2013 року між нею та відповідачем укладено усну домовленість, за якою ОСОБА_4 зобов'язався сплатити майнову і моральну шкоду в розмірі 20 тис. грн, а вона відізве свою заяву із правоохоронних органів. На підтвердження цього факту відповідач написав розписку.

02 грудня 2013 року ОСОБА_3 написала заяву, що претензій до ОСОБА_4 не має, однак відповідач не виконує своїх зобов'язань за розпискою.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 борг в сумі 11 тис. грн, 3 % річних в сумі 320 грн 09 коп. та інфляційні втрати в сумі 3 461 грн.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 01 березня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 24 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернулась до Соснівського РВ УМВС України у м. Черкаси із заявою про те, що ОСОБА_4 спричинив їй тілесні ушкодження.

Згідно з розпискою від 29 листопада 2013 року ОСОБА_4 зобов'язався виплатити ОСОБА_3 майнову і моральну шкоду в розмірі 20 тис. грн.

Постановою слідчого РВ УМВС України у м. Черкаси від 17 грудня 2013 року кримінальне провадження, розпочате за заявою ОСОБА_3, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу злочину.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалась на положення ст. ст. 526, 530, 610, 625 ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникли із грошових зобов'язань, а саме із договорів позики.

Згідно з розпискою ОСОБА_4 від 29 листопада 2013 року він зобов'язався виплатити ОСОБА_3 майнову та моральну шкоду в розмірі 20 тис. грн, сплачуючи щомісяця по 500 грн, починаючи з грудня 2013 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання божником від кредитора певної грошової суми.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, указана розписка не може вважатись борговою, оскільки в ній відсутня інформація щодо отримання ОСОБА_4 у борг вказаної суми коштів та зобов'язання її повернути у встановлений сторонами строк. Визначена ОСОБА_3 до стягнення сума не є боргом та не підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України.

Крім того, судами правильно визначено, що для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо), у відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Таким чином, оскільки кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 закрите у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, вина його у завданні позивачці майнової шкоди не доведена.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановив, що указана розписка не може вважатись борговою розпискою. При цьому правильно встановлено відсутність вини у завданні позивачці майнової шкоди, оскільки така позивачкою не доведена.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від

14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від

01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко Т.Л. Ізмайлова