Справа № 336/5701/16-ц
Пр. № 2/336/2919/2016
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

01 грудня 2016 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

Головуючого судді Наумова О.О.,

при секретарі Сергієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про усунення перешкод в користуванні власністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів з вимогою усунення перешкод у користуванні власністю, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 393, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 05.04.2016 року, ОСОБА_1 належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_1. 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 1070, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 10.11.2014 року. Позивачу ОСОБА_2 належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 695, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 07.06.2016 року. Відповідачі ОСОБА_3В, ОСОБА_4І, ОСОБА_5 зареєстровані у спірній квартирі. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належало по 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. Відповідно до договору дарування № 1070, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 10.11.2014 року, останні подарували позивачу ОСОБА_1 свої частки. З серпня 2014 року відповідачі, разом із своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_3 поїхали з вказаного житла, однак залишалися зареєстровані як члени сімї власника. Після дарування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своєї частки ОСОБА_1В, за згодою всіх власників залишалися зареєстровані у вищезазначеній квартирі. Таким чином, за відповідачами як членами сімї позивачів зберігається право на користування жилим приміщенням у спірній квартирі нарівні з її власниками. В серпні 2014 році відповідачі разом із своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_3 добровільно виїхали з квартири АДРЕСА_1 ,та вивезли всі свої речі. Позивачі зі своєї сторони в жодному разі не чинили перешкоди відповідачам в їх праві користування даною квартирою, однак весь цей час відповідачі своїм правом не користувалися. До теперішнього часу відповідач не припинив своєї реєстрації місця проживання за вказаною адресою. На теперішній час в квартирі фактично проживає позивач ОСОБА_1 Реєстрація місця проживання відповідачів створює позивачам додаткові перешкоди в здійсненні права власності - при продажу квартири реєстрація особи, яка не бажає добровільно знятися з реєстрації негативно вплине на її вартість. Також позивачі змушені нести додаткові витрати при сплаті за комунальні послуги, які нараховуються залежно від зареєстрованих осіб - а саме оплата газопостачання, вивіз сміття, обслуговування будинку. Крім того, позивачі не мають змоги оформити субсидію.

Позивачі просять усунути їм перешкоди, у користуванні та розпорядженні квартирою за адресою м. Запоріжжя, вул. Авраменко, 7/1, шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням.

Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. В подальшому надала заяву про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с.86).

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, згідно заяви від 06.10.2016 року просить розглядати справу без його участі, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі (а.с.37).

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду (06.10.2016 року, 02.11.2016 року та 01.12.2016 року) повідомлялись належним чином за адресою зазначеною в позовній заяві, що вбачається з її матеріалів, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надали (а.с.31-32, 33-34, 61-62, 63-64, 78-79. 80-81, ). В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною.

Крім того, в судове засідання не зявилась третя особа, про день, час та місце судового розгляду (01.12.2016 року) повідомлялась належним чином, що вбачається з її матеріалів, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надала (а.с.83).

У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку позивачів, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов заявлено на законних підставах, він достатньо обґрунтований письмовими доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 393, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 05.04.2016 року, ОСОБА_1 належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_1 (а.с.12). 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 1070, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 10.11.2014 року (а.с.13-14). Позивачу ОСОБА_2 належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 695, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 07.06.2016 року. Відповідачі ОСОБА_3В, ОСОБА_4І, ОСОБА_5 зареєстровані у спірній квартирі. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належало по 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. Відповідно до договору дарування № 1070, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 10.11.2014 року, останні подарували позивачу ОСОБА_1 свої частки. З серпня 2014 року відповідачі, разом із своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_3 поїхали з вказаного житла, однак залишалися зареєстровані як члени сімї власника. Після дарування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своєї частки ОСОБА_1В, за згодою всіх власників залишалися зареєстровані у вищезазначеній квартирі. Таким чином, за відповідачами як членами сімї позивачів зберігається право на користування жилим приміщенням у спірній квартирі нарівні з її власниками. В серпні 2014 році відповідачі разом із своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_3 добровільно виїхали з квартири АДРЕСА_1 ,та вивезли всі свої речі. Позивачі зі своєї сторони в жодному разі не чинили перешкоди відповідачам в їх праві користування даною квартирою, однак весь цей час відповідачі своїм правом не користувалися. До теперішнього часу відповідач не припинив своєї реєстрації місця проживання за вказаною адресою. На теперішній час в квартирі фактично проживає позивач ОСОБА_1 Реєстрація місця проживання відповідачів створює позивачам додаткові перешкоди в здійсненні права власності - при продажу квартири реєстрація особи, яка не бажає добровільно знятися з реєстрації негативно вплине на її вартість. Також позивачі змушені нести додаткові витрати при сплаті за комунальні послуги, які нараховуються залежно від зареєстрованих осіб - а саме оплата газопостачання, вивіз сміття, обслуговування будинку. Крім того, позивачі не мають змоги оформити субсидію.

В судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які дали показі, згідно яких відповідачі більш 3-4 років не мешкають за адресою: м. Запоріжжя, вул. Авраменко, 7/1.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Ст.47 Конституції України гарантує кожному право на житло.

Ст.9 ЖК України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як передбачено ст.405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, право користуватися майном є похідним від права власності.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених строків проводиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. припинення реєстрація місця проживання здійснюється також на підставі рішення суду про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Викладені в позові обставини підтверджуються письмовими доказами, які додаються до позову. Також позивач може скористатися правом, передбаченим ст. 131 ЦПК України надати додаткові докази до початку слухання справи по суті, а саме свідоцтво про право на спадщину.

У звязку з вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.10, 11, 27, 60, 197, 208, 209, 212 215, 224-226 ЦПК України, ст. 1 Протоколу № 1 до «Конвенції про захист прав та основних свобод людини», ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_10 Вікторівни, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити повністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у користуванні та розпорядженні квартирою за адресою АДРЕСА_2, шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом десяти днів після отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Наумов О.О.