Справа № 736/195/16-ц Провадження № 22-ц/795/960/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Корх О. І. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка В.М.,
суддів:Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П.
при секретарі:Покладі Д.В., Шапко В.М.
за участю:представника позивача - ОСОБА_6, представників відповідача - Бендзи О.М. та Усика М.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «Слов`янські шпалери - Корюківської фабрики технічних паперів» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2016 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ПАТ «Слов`янські шпалери - Корюківської фабрики технічних паперів» про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позивачка ОСОБА_9 просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_9 вважає, що суд, ухвалюючи рішення, порушив норми матеріального та процесуального права.

Так апелянт зазначає, що суд, встановивши, що до моменту її звільнення з роботи через скорочення штатів, а саме 22 січня 2016 року, штатний розпис роботодавця не містив змін про виключення посади, яку вона обіймала, не взяв до уваги зазначений факт, та прийшов до помилкового висновку, що станом на 22 січня 2016 року її було правомірно скорочено з посади, яку вона обіймала. Оскільки відповідач прийняв рішення про скорочення штату лише з 21 січня 2016 року, то саме після цієї дати він мав вживати заходи, встановлені законом які регулюють вивільнення працівника через скорочення. Крім того вважає, що оскільки згода профспілкового комітету на звільнення давалась на прохання службової особи, яка не наділена правом прийняття і звільнення, а саме заступника генерального директора, а не самого генерального директора, то згода не може бути визнана такою, що має юридичне значення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність рішення суду першої інстанції відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_9, про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив із того що, при її звільненні за п.1ст40 КЗпП роботодавцем (відповідачем ) був дотриманий порядок що встановлений ст.ст.40,42,43,49-2 КЗпП України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

По справі встановлено, що наказом № 50 від 05 серпня 2004 року ОСОБА_9 була прийнята на роботу комплектувальником деталей та виробів з паперу 2 розряду ПАТ «Слов»янські шпалери КФТП», а потім переведена на посаду комірника складу готової продукції ПАТ « Слов»янські шпалери КФТП»

Наказом генерального директора ПАТ «Слов»янські шпалери - КТФП» №133 від 17.11.2015 року «Про скорочення чисельності (штату)» було прийнято рішення скоротити з 21.01.2016 року робочі місця та штатні одиниці в структурних підрозділах підприємства, зокрема у складі готової продукції -10 одиниць комірників(ас.143-147).

Як встановлено судом, за період з 05.11.2015 року, генеральним директором товариства були затверджені зміни до штатного розпису, згідно з якими за період з 05.11.2015 року по 23.01.2016 року із штатного розпису товариства виведено 11 посад комірників складу готової продукції.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії(стосовно ОСОБА_9.) по визначенню працівників, які підлягають звільненню по скороченню штатів складу готової продукції(посада - комірник),оскільки ОСОБА_9 має низьку продуктивність праці в порівняні з іншими працівниками та у неї відсутні переваги передбачені ст.42 КЗпП України, тому її кандидатура подана на звільнення за скороченням штату.(ас.148-149).

Наказом №194 від 19.11.2015 року ПАТ «Слов»янські шпалери - КФТП» було попереджено ОСОБА_9 про розірвання трудового договору з 21.01.2016 року у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності (штату), згідно п.1 ст.40 КЗпП України, відповідно до наказу № 133 від 17.11.2015 року. З текстом зазначеного наказу позивачка була ознайомлена 19 листопада 2015 року, про що свідчить її підпис на наказі, та зазначене не заперечується нею самою (ас.153-157).

Згідно витягу з протоколу №8 від 20.01.2016 року засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ПАТ «Слов»янські шпалери - КФТП» було надано згоду на звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України ОСОБА_9 у зв»язку з скороченням чисельності та штатних одиниць з 22.01.2016 року(ас.182-183).

При цьому колегія суддів вважає без підставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те що згода профспілкового комітету на звільнення позивача давалася на прохання службової особи, яка не наділена правом прийняття і звільнення працівників з роботи і тому не має юридичного значення, оскільки подання до профкому ПАТ»Слов»янські шпалери» про надання згоди на звільнення працівників за ініціативою роботодавця, в тому числі і ОСОБА_9 було направлено заступником генерального директора підприємства ОСОБА_10 який відповідно до доручення генерального директора ПАТ»Слов»янські шпалери - КФТП» від 17 серпня 2015 року, має право бути представником товариства з усіма належними до того повноваженнями, і підписуючи зазначене подання до профспілкового комітету підприємства ОСОБА_10 діяв у межах наданих йому повноважень.

Згідно наказу ПАТ «Слов»янські шпалери - КФТП» №11 від 22 січня 2016 року ОСОБА_9 комірника складу готової продукції 22.10. 2016 р. звільнена з підприємства за скороченням штату, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України(ас.22).

Згідно з пунктом частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації,реорганізації банкрутства або перепрофілювання підприємства,установи,організації,скорочення чисельності або штату.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази мають бути належними та допустимими, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Розглядаючи спір пов»язаний із звільненням ОСОБА_9 за п.1ст 40 КЗпП України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці,скорочення чисельності штату працівників, наслідком якого є виключення 11 штатних одиниць комірників складу готової продукції зі штатного розпису товариства. Дані обставини, скорочення штату працівників, зменшення кількості штатних одиниць комірників складу готової продукції, підтверджується штатним розписом робітників ПАТ»Слов»янські шпалери - КФТП», так на 1 вересня 2015 року було 32 штатні одиниці, за оновленим штатним розписом товариства, який розпочав діяти з 29лютого 2016 року після звільнення працівників через скорочення штату стала 21 штатна одиниця комірників складу готової продукції.(ас.89-93, 137-142).

Колегія суддів вважає без підставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те що оскільки на момент звільнення позивача з роботи через скорочення(22.01.2016року) штатний розпис роботодавця не містив змін про виключення посади яку вона обіймала, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність звільнення.

Оскільки ОСОБА_9 після закінчення двомісячного строку попередження про наступне вивільнення, була звільнена з роботи 22.01.2016 року, до цього часу залишаючись працівником товариства чинним був штатний розпис яким ще була передбачена посада позивача що підлягала скороченню, фактично після дати звільнення позивача через скорочення штату, наказом №7 від 22 січня 2016 року Про зміни до штатного розкладу, було виведено з 23.01.2016 року із штатного розкладу товариства посаду яку обіймала позивач, комірника складу готової продукції (ас.125).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те що згідно наказу №133 від 17.11.2015 року було прийнято рішення про скорочення штату лише з 21.01.2016 року, тому саме після 21.01.2016 року роботодавець має вживати заходи, що встановлені законом,що регулюють вивільнення працівника через скорочення.

Оскільки працівника можна звільнити з роботи коли скорочується штат або чисельність працівників за п.1ст.40 КЗпП, зазначений порядок вивільнення працівників урегульовано ст.49-2 КЗпП, тому після видання 17 листопада 2015 року адміністрацією відповідача наказу про скорочення чисельності (штату) працівників були визначені строки вивільнення, та стали проводитися заходи по скороченню чисельності (штату) з дотриманням порядку вивільнення працівників передбаченого КЗпП України.

При звільненні за п.1ст.40 КЗпП діють переваги на залишення на роботі, що встановлені ст.42 КЗпП. У першу чергу перевага на залишенні на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 яка попереджалася за 2 місяці про наступне вивільнення, не користувалася переважним правом на залишення на роботі серед працівників, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу в товаристві.

Дана обставина відсутність у позивача переваг для залишення на роботі у зв»язку низькою продуктивністю її праці в порівняні з іншими працівниками, та що ОСОБА_9 підлягає звільненню, підтверджується витягом з протоколу засідання комісії (стосовно ОСОБА_9.)від 17 листопада 2015 року.( ас.148-149).

Ніяких інших допустимих та належних доказів, які б підтверджували факт наявності у позивача більш високої продуктивності праці ніж визначено колегіально комісією, суду не надано.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав,зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника,за його згодою,на іншу роботу.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті40,частини третьої статті 49-2КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Суд першої інстанції з»ясовуючи наявність у відповідача можливості при скороченні чисельності штату працевлаштування позивача в товаристві, на підставі належних доказів прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність у відповідача вакантної посади чи роботи, яку може виконувати ОСОБА_9 за період з 19.11.2015 року по 22.01.2016 року.

Розглядаючи справу, враховуючи що згідно з наказом № 11 від 22 січня 2016 року звільнення ОСОБА_9 проведено з підстав п.1ст.40 КЗпП, суд першої інстанції з врахуванням роз»ясень викладених в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року(з наступними змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», перевірив відповідність звільнення позивача законові, прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_9 звільнена з дотриманням порядку встановленого ст. 49-2 КЗпП України та правильно відмовив у позовних її вимогах: про визнання неправомірним та скасування п.1.2 наказу ПАТ «Слов»янські шпалери - КФТП» №11 від 22 січня 2016 року, про звільнення, поновленні на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини щодо наявності у відповідача скорочення чисельності або штату працівників, додержання власником або уповноваженим ним органом законодавства, які регулюють вивільнення працівника, наявність змін в організації виробництва і праці наявність того факту, що відповідач не мав можливості перевести позивачку ОСОБА_9 на іншу роботу на своєму підприємстві та відсутність у неї переважного права на залишення на роботі. Також судом першої інстанції перевірено факт попередження ОСОБА_9 за два місяця про наступне вивільнення.

Такий висновок суду першої інстанції грунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону, підтверджений дослідженими в суді належними та допустимими доказами, яким суд дав правильну оцінку.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги, що з позивача не підлягало до стягнення за рішенням суду 551 грн. 20 коп. судового збору на користь держави з таких підстав.

Дійсно відповідно до п.1ч.1ст.5 Закону України»Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

ОСОБА_9 в позовній заяві ставилась вимога про визнання неправомірним та скасування п.1.2 наказу товариства №11 від 22 січня 2016 року, що є самостійною вимогою немайнового характеру

Виходячи з викладеного, позивач звільняється від сплати судового збору лише за вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а на вимоги немайнового характеру, про визнання неправомірним та скасування наказу товариства, зазначені пільги щодо сплати судового збору не розповсюджуються, і тому визначений судом першої інстанції за результатами розгляду справи розмір судового збору в 0,4 розміру мінімальної заробітної плати відповідає п. 1ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Суд першої інстанції, у обсязі, необхідному для вирішення спору, встановив всі обставини справи, з дотриманням вимог процесуального закону ( ст.ст. 57-60, 212 ЦПК України) дав оцінку дослідженим доказам, вірно визначив характер спірних правовідносин, закон, яким регулюються ці правовідносини, та застосував його до цих правовідносин, ухваливши законне та обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні , у зв'язку з чим підстав для її задоволення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: