ухвала

іменем україни

24 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Висоцької В.С., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 до ОСОБА_6, правонаступником якого є ОСОБА_7, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_8 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 як законний представник ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що відповідач ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу будинку від 07 лютого 2000 року, який за рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19 липня 2004 року був визнаний недійсним, незаконно придбав житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, який належав на праві власності ОСОБА_5, і незаконно, незважаючи на встановлену йому ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 17 лютого 2000 року заборону на вчинення будь-яких дій відносно даного будинковолодіння, самочинно здійснив у будинку переобладнання та перепланування, змінивши первинне планування будинку, шляхом знищення існуючих стін, паркетної підлоги та системи опалення, чим заподіяв ОСОБА_5 майнову шкоду, яку він оцінює в 250 000 грн.

Крім того, внаслідок неправомірного володіння ОСОБА_6 будинком родина ОСОБА_5 вимушена була орендувати для проживання житловий будинок в м. Вінниця, розмір орендної плати за весь період часу користування яким становив 169 000 грн.

Зазначала, що у зв'язку із протиправним знищенням та пошкодженням майна у вказаному вище будинковолодіння позивачу завдано також моральної шкоди, яку він оцінює в 100 000 грн.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 04 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2015 року, у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі 419 000 грн та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8. в інтересах недієздатного ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що факт добросовісного володіння будинком АДРЕСА_1 з моменту його придбання на підставі договору купівлі-продажу будинку від 07 лютого 2000 року до моменту повернення ОСОБА_6 будинку на підставі згаданого вище рішення суду у зв'язку з визнанням недійсним цього договору та витребуванням від ОСОБА_6 будинку на підставі ст. 388 ЦК України, а також факт правомірного здійснення ним реконструкції вказаного будинку до моменту повернення будинку законному власнику, внаслідок чого збільшилась площа та вартість будинку за рахунок зроблених ОСОБА_6 невід'ємних поліпшень, встановлено рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 вересня 2013 року, яким з ОСОБА_5 було стягнуто на користь ОСОБА_6 551 875 грн витрат на поліпшення будинку АДРЕСА_1 Вказані судові рішення залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2013 року.

Доводи касаційної скарги щодо накладення арешту на будинковолодіння та заборони проведення будь-яких ремонтних чи будівельних робіт, а також щодо самочинного переобладнання та часткового знищення належного позивачу майна спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Жовківського районного суду Львівської області у справі № 444/263/13 від 28 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2013 року встановлено, що справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зокрема, вирішення питання про забезпечення позову у справі, у 2000 році Жовківським районним судом Львівської області не розглядалось. У зв'язку із цим, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою від 17 лютого 2000 року, а саме накладення арешту на будинковолодіння АДРЕСА_1

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області у справі № 444/3457/13 від 23 листопада 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2014 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу будинку недійсним, у якій згідно з доводами позивача винесено ухвалу про забезпечення позову від 17 лютого 2000 року, відмовлено.

Оригіналу чи належним чином засвідченої копії ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 17 лютого 2000 року матеріали справи не містять.

Як убачається, із рішення Жовківського районного суду Львівської області у справі № 2-9/11 від 03 грудня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 вересня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2013 року, за період з 07 лютого 2000 року по 20 липня 2006 року в житловому будинку, допоміжних приміщеннях та на подвір'ї, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 були проведені реконструкція житлового будинку; капітальний ремонт будинку; облаштування чотирьох санвузлів, встановлення котла «Buderus» для індивідуального опалення та підігріву води; ремонт наявних та часткове встановлення нових внутрішніх дверей і вікон, металевих сходів з третього поверху на горище; встановлення в житловому будинку кованої металевої огорожі; штукатурення і покриття мінеральною штукатуркою стін і колон на рівні першого поверху житлового будинку; налагодження системи водопостачання житлового будинку; облаштування каналізації в житловому будинку; в літній кухні проведені опоряджувальні роботи, встановлена покрівля з металочерепиці, облаштований вхід - сходами з металевим огородженням і козирком; нове будівництво цегляного сараю; вимощення подвір'я тротуарною плиткою; огородження подвір'я металевою огорожею, встановлення металевих воріт та двох металевих хвірток; озеленення та благоустрій подвір'я, висаджування саду.

Ринкова вартість житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку із проведенням вищезазначених робіт збільшилася на 551 875 грн.

Вказаними вище судовими рішеннями також встановлено, що реконструкція та переобладнання будинку, зроблені ОСОБА_6 в період з 2000 по 2006 року не є самовільними, оскільки реконструйований індивідуальний житловий будинок, у встановленому порядку введений в експлуатацію, а самовільні переобладнання узаконені рішенням органу місцевого самоврядування.

Таким чином, доводи позивача про те, що здійснені ОСОБА_6 роботи з реконструкції, є самочинними, необґрунтовані.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що у зв'язку із знищенням та перебудовою будинку йому заподіяно матеріальної шкоди в сумі 250 000, 00 грн з огляду на те, що вищезазначеними судовими рішеннями встановлено, що зроблені відповідачем роботи є не погіршенням, а поліпшенням житлового будинку та господарських будівель, що призвело до зростання їх ринкової вартості в сумі 551 875, 00 грн, таким чином, позивач, навпаки, отримав матеріальну вигоду на зазначену суму, яка рішенням суду, стягнута на користь ОСОБА_6 як добросовісного набувача будинку.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення 169 000,00 грн понесених витрат на оренду житлового будинку в м. Вінниці, суди виходили з відсутності доказів фактичного понесення таких витрат та обґрунтування їх розміру позивачем не представлено.

Також суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що дії ОСОБА_6, як добросовісного набувача, щодо перебудови та капітального ремонту спірного будинковолодіння, що належить ОСОБА_5, були правомірними, оскільки реконструйований будинок у встановленому порядку був введений в експлуатацію, такі призвели до приросту ринкової вартості будинковолодіння, тому підстав для відшкодування моральної шкоди немає.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах недієздатного ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 04 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко В.С. Висоцька О.М. Ситнік