Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_4 в якості законного представника малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (як орган опіки і піклування), Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровської області, про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від

26 жовтня 2004 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, остання отримала кредит у вигляді відкритої кредитної лінії у розмірі

18 610 грн на умовах, визначених договором, строком до 24 жовтня

2014 року. У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 того ж дня уклали договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 55,10 кв. м, житловою площею 48,00 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 який належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Позивач зазначав, що свої зобов'язання за кредитним договором він виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, а відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов'язання за кредитним договором не виконала. Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 24 грудня 2012 року суд виніс рішення, яким ухвалив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок загальною площею 55,10 кв. м, житловою площею 48,00 кв. м, який розташований по АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ураховуючи наведене, позивач просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який є предметом іпотеки.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до

ч. 4 ст. 109 та ст. 132 ЖК УРСР.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд вірно застосував положення статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та

ст. 109 ЖК Української РСР, оцінив надані сторонами докази в порядку

ст. 212 ЦПК України та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для виселення відповідачів без надання іншого постійного житлового приміщення, оскільки житловий будинок, на який звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, придбано не за рахунок отриманих кредитних коштів, а позивач у позовній заяві не зазначив інше житло, яке повинно бути надане особі одночасно з виселенням.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

О.С.Ткачук

І.М.Фаловська