Номер провадження: 22-ц/785/2110/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який неодноразово був уточнений та остаточно поданий до ТДВ СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 13.02.2015 року в м. Одесі по вул. Велика Арнаутська - Преображенська, водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем Фольксваген, р.н. НОМЕР_1, при здійсненні проїзду перехрестя, здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2015 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєні зазначеного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на час скоєння ДТП була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», позивач 15.02.2015 р. звернувся до даної страхової компанії з заявою-повідомленням про настання страхового випадку.

16.02.2015 року позивач звернувся до судового експерта ОСОБА_6 для проведення експертного автотоварознавчого дослідження встановлення вартості матеріальної шкоди, нанесеної автомобілю НОМЕР_2 та отримав Висновок №039/15 від 18.03.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження, за яку позивач сплатив судовому експерту 750 грн.

20.02.2015 р. судовим експертом ОСОБА_7 та представниками страхової компанії було проведено огляд пошкодженого автомобіля позивача. За результатами огляду представником страховика, ТОВ «Експертум-АВЕ» склало Звіт №11137 від 09.04.2015 року про розмір матеріальної шкоди, нанесеної власнику автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди, на думку оцінювача склав 21874,78 грн.

Виходячи з Висновку №039/15 від 18.03.2015 р. експертного автотоварознавчого дослідження, що проводив судовий експерт ОСОБА_7, розмір матеріальної шкоди становить 42016,07 грн.

23.11.2015 року позивач звернувся до судового експерта ОСОБА_7ІІ. з заявою про визначення розміру матеріальної шкоди, нанесеної його автомобілю без нарахування ПДВ на вартість робіт, деталей та матеріалів на підставі Висновку №039/15 від 18.03.2015 pоку експертного автотоварознавчого дослідження. У відповідь на дану заяву судовий експерт надав розрахунок, згідно якого розмір матеріальної шкоди нанесеної автомобілю ОСОБА_3 без ПДВ становить 39139,15 грн.

01.04.2015 року позивач подав страховику ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про виплату страхового відшкодування, додавши до неї Висновок №039/15 від 18.03.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження, але страховик, не врахував даний Висновок та на підставі Звіту ТОВ «Експертум-АВЕ» №11137 від 09.04.2015 року, здійснив виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 17228,98 грн.

Після ознайомлення 26.06.2015 року представника позивача зі Звітом ТОВ «Експертум-АВЕ» №11137 від 09.04.2015 року було виявлено суттєві порушення вимог до процедури проведення дослідження викладених в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України та Фондом Державного майна України від 24.11.2003 р. №142/5/2092, більш того оцінювач не здійснив особисто технічний огляд оціночних деталей, вузлів та агрегатів автомобіля Субару, р.н. ВІЇ 1201 СК, а спирався в дослідженні на акт огляду та фотографії зроблені представниками страховика.

Позивач вважає, що єдино вірним та повним доказом розміру шкоди, нанесеної його автомобілю внаслідок ДТП 13.02.2015 року є Висновок №039/15 від 18.03.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що на його користь додатково підлягає стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування у розмірі 20910,17 грн., з розрахунку: 39139,15 грн. (повна сума матеріальної шкоди) 1000 грн. (сума франшизи) 17228,98 грн. (страхове відшкодування, що виплатив страховик).

При цьому позивач вважає, що сума франшизи у розмірі 1000 грн. повинна бути стягнена з відповідача ОСОБА_4

Крім того, враховуючи те, що за час судового розгляду справи ТДВ СК «Альфа-Гарант» добровільно не здійснило виплату страхового відшкодування у повному обсязі, з нього на думку позивача необхідно здійснити стягнення пені у розмірі 4573,89 грн., за прострочення виплати страхового відшкодування.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути на свою користь: з ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування в розмірі 20910,17 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 4573,89 грн. та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 750,00 грн.; з ОСОБА_4 суму франшизи в розмірі 1000 грн.; та стягнути з відповідачів в рівних частках судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про слухання справи був повідомлений належним чином.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 до ТДВ СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму франшизі у розмірі 1000 грн., а також судовий збір.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду в частині відмови в стягненні з ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування, пені та витрат на проведення експертного дослідження скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 13.02.2015 року приблизно о 10 год. 20 хвл. ОСОБА_4, керуючи автомобілем Фольксваген н.з. ВН2229ВО по вул. В. Арнаутська - Преображенська, при здійсненні проїзду перехрестя, здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, в разі чого здійснив зіткнення з автомобілем Субару н.з. ВН1201СК під керуванням ОСОБА_3 транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2015 року, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Власником пошкодженого автомобіля НОМЕР_2 є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія САЕ № 262115 від 22.12.2010 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4, на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до полісу серії АІ №0605100.

15.02.2015 pоку ОСОБА_3 звернувся до страхової компанії ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою-повідомленням про настання страхового випадку.

16.02.2015 року позивач звернувся до судового експерта ОСОБА_7 для проведення експертного автотоварознавчого дослідження встановлення вартості матеріальної шкоди, нанесеної автомобілю НОМЕР_2. За проведення дослідження позивач сплатив судовому експерту 750 грн., що підтверджується квитанцією № 19 від І 8.03.2015 року.

20.02.2015 року судовим експертом ОСОБА_7ГІ. та представниками страхової компанії було проведено огляд пошкодженого автомобіля позивача, Субару, р.н. НОМЕР_3, внаслідок ДТП

13.02.2015 року та складено Протоколу огляду з переліком пошкоджень які виникли внаслідок даного ДТП. Даний ОСОБА_7 було підписано ОСОБА_3, аварійним комісаром та представником ТДВ СК «Альфа-Гарант», що засвідчує згоду позивача з переліком пошкоджень автомобіля.

Виходячи з Висновку №039/15 від 18.03.2015 року експертного автотоварознавчого дослідження, що проводив судовий експерт ОСОБА_7, розмір матеріальної шкоди завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, становить 42016,07 грн. При цьому на звернення позивача від 23.11.2015 р. судовим експертом надано розрахунок даної матеріальної шкоди без ПДВ, відповідно до якого розмір шкоди без ПДВ становить 39139,15 грн.

При цьому, на підставі Протоколу огляду від 20.02.2015 року пошкодженого автомобіля позивача, ТОВ «Експертум-АВЕ» (виконавець - оцінювач ОСОБА_8В.) склало Звіт №11137 від 09.04.2015 року про розмір матеріальної шкоди, нанесеної володільцю автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_3, відповідно до якого вартість матеріального збитку дорівнює 21874,78 грн. з урахуванням ПДВ та 18228,98 грн. без врахування ПДВ.

01.04.2015 року позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування.

24.04.2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий акт №ЦВ/15/0268 та перераховано страхове відшкодування в розмірі 17228,98 грн. на рахунок позивача.

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до поліса №АІ/0605100 від 18.07.2014 р. встановлена франшиза у розмірі 1000 грн.

Вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу Субару р.н. НОМЕР_3 згідно Звіту №11137 від 09.04.2015 року дорівнює 18228,98 грн. без урахуванням ПДВ.

Також судом встановлено, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 17228,98 грн., тобто ТДВ СК «Альфа-Гарант» виходило з розрахунку: 18228,98 грн. (матеріальний збиток без ПДВ) - 1000 грн. (франшиза).

Частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає, що шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується па загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні маги на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України встановлено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» від 01.07.2014 року №1961-IV.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» від 01.07.2014 р. №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законною користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_3 про додаткове стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 20910,17 грн., витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 750 грн. та пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 4573,89 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, так як матеріали справи містять складений Звіт №11137 від 09.04.2015 року ТОВ «Експертум-АВЕ», доказів відносно сумніву якого позивачем до суду надано не було, та згідно до якого позивачу нарахована спричинена матеріальна шкода, тобто позовні вимоги стосовно стягнення додаткового страхового відшкодування не знайшли підтвердження щодо ухилення відповідача від виконання своїх обовязків, повязаних з виплатою повної суми страхового відшкодування, у звязку з чим суд в цій частині відмовив в задоволені позову.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду, та не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 про те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а саме те, що складений Звіт №11137 від 09.04.2015 року ТОВ «Експертум-АВЕ» про розмір спричиненої матеріальної шкоди, який виданий ТДВ «СК «Альфа-Гарант» одержаний з порушенням встановленого законом, а тому не може братися судом до уваги, не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що під час розгляду справи в суді зі сторони позивача не були спростовані висновки Звіту №11137 від 09.04.2015 року складеного ТОВ «Експертум-АВЕ».

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Більш того, під час розгляду справи у апеляційному суді, за клопотання позивача була призначена судова авто-товарознавча експертиза, яку не було проведено з вини саме відповідача, в наслідками ухилення від проведення експертизи позивач був ознайомлений (а.с. 235).

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_9