АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/1190/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/461/16 Доповідач - Шевчук Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участі секретаря - Шмигельська І.З.

представника апелянта ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Заліщицького районного суду від 9 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування вимог посилалось на те, що ОСОБА_2 відповідно до кредитного договору №ТЕАWGА00000052 від 09.08.2007 року, відповідно до якого отримала кредит в іноземній валюті в сумі 13400,00 доларів США, із сплатою відсотків за користування кредитом та комісій в розмірах, передбачених договором, та кінцевим терміном повернення до 08.08.2017 року. Зобов'язання за вказаним договором відповідачка належним чином не виконує, чим порушила умови договору і станом на 29.09.2015 року заборгувала 57585,29 долара США.

Рішенням Заліщицького районного суду від 9 лютого 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ ПриватБанк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування вимог посилається на те, що суд помилково відмовив у позові на підставі реалізації Банком предмета застави, оскільки кошти від реалізації предмету іпотеки не погасили наявну заборгованість. Зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано, не припиняє правовідносин сторін та не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідачка заперечила апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.задоволення .

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходив з того, що банком реалізовано предмет іпотеки, який забезпечував виконання відповідачкою взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а тому договір є виконаним. Стягнення подальших сум заборгованості може призвести до подвійного виду стягнення за одним і тим же кредитним договором.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення районного суду вказаним вимог не відповідає.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Судом встановлено, що 09.08.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та відповідачкою ОСОБА_2В було укладено кредитний договір №TEAWGA00000052, згідно якого остання отримала кредит в іноземній валюті в сумі 13400,00 доларів США, із сплатою відсотків за користування кредитом та комісій в розмірах, передбачених договором та кінцевим терміном повернення до 08.08.2017 року.

ПАТ КБ "Приватбанк " виконав свої зобов'язання згідно з договором та видав ОСОБА_2 кредит в сумі 13400,00 доларів США.

14.08.2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки з метою забезпечення виконання взятого на себе відповідачкою зобов'язання за кредитним договором від 09.08.2007 року №TEAWGA00000052.

Предметом іпотеки згідно договору був житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Добрівляни Заліщицького району Тернопільської області по вул.Добрівлянська,145, який належав відповідачу на праві власності.

Рішенням Заліщицького районного суду суду №2-490/2008 від 30.12.2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки .

Судом встановлено, що предмет іпотеки 18.06.2015 року банком було реалізовано за 153090,00 гривень.

Згідно квитанції № 0.0.399327761.1 від 18.06.2015 року відповідачка внесла на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 153090,00 гривень за купівлю іпотечного майна.

З матеріалів справи вбачається, що дані кошти були зараховані на погашення заборгованості, однак заборгованість повністю погашена не була.

Згідно поданих позивачем розрахунків станом на 29.09.2015 року заборгованість складає 57585,29 доларів США. Даний борг складається із:

- заборгованості по кредиту - 8302,42 долара США;

- заборгованості по процентах за користування кредитом 16071,24 долара США;

- заборгованості по комісії за користування кредитом 1944,00 долари США;

- пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 28514,44 долара США;

- штрафу (фіксована частина) - 11,58 долара США; штрафу (процентна складова) -2741,60 долара США.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами 1,3 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст.525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 1 квітня 2015 року у справі № 6-37цс15 та від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів виходить з того, що відповідач не виконувала свої зобов'язання належним чином, порушуючи умови договору сторін, а тому вимоги банку підлягаютьдо часткового задоволення.

Доводи відповідачки, що придбавши іпотечно майно та сплативши позивачу в рахунок погашення боргу 153090,00 грв, вона виконала зобовязання колегія суддів не бере до уваги оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

В матеріалах справи містяться розрахунки заборгованості за договором між сторонами зяких вбачається, що після зарахування 153090,00 грн., сума боргу складає 57585,29 дол США .

Інших даних щодо стану заборгованості матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості відповідачем долучено до матеріалів справи не було, а тому колегія суддів вважає, що при вирішенні питання по суті позовних вимог, суд бере за основу наявні в матеріалах справи розрахунки.

Таким чином стягненню з відповідачки підлягає заборгованість по кредиту - 8302,42 долара США; заборгованості по процентах за користування кредитом 16071,24 долара США, заборгованості по комісії за користування кредитом 1944,00 долари США, штрафу (фіксована частина) - 11,58 долара США; штрафу (процентна складова) - 2741,60 долара США.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною першою статті 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Разом із тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Із заявою про застосування позовної давності відповідачка до суду першої інстанції не зверталась, а тому відсутні правові підстави для застосуванням судом позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК Україн право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положенням ч.3 ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При цьому наведені вище обставини - розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати ч.3 ст.551 ЦК України або не застосувати, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. 2 ч.1 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором у межах суми заборгованості, яка підлягає погашенню.

В суді апеляційної інстанції відповідачка зазначила, що розмір пені є надто великим і несправедливим. Вказала, що вона пенсійного віку, є опікуном неповнолітнього внука, тому не має змоги сплачувати нараховану заборгованість.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства, серед іншого, є справедливе вирішення справи.

На думку колегії суддів задоволення позову в частині стягнення пені у заявленому позивачем розмірі 28514,44 долара США суперечить завданню справедливого судочинства.

Проаналізувавши викладені норми закону та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку про можливість зменшення загальнїої суми пені до 10000 грн.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції до скасування з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ ПриватБанк підлягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1668 грн.

Керуючись ч.2 ст.307, ст.ст.309; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково .

Рішення Заліщицького районного суду від 9 лютого 2016 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованість за кредитним договором, а саме заборгваність за кредитом в сумі 8302,42 дол. США, що в еквіваленті становить 179235,56 грн. ;

16071,24 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом, що становить 346951,57 грн.; заборгованість 1944 дол. США по комісії за користування кредитом, що в гривневому екваіваленті становить 41967,75 грн.; стягнути пеню в розмірі 10000 грн.; штраф ( фіксована частина ) 250 грн., штраф процентна складова 59186,73 грн.

Стянути з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ Приватбанк судові витрати по справі в сумі 1668 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3