Ухвала

іменем україни

19 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання договору іпотеки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), про визнання договору іпотеки припиненим.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 29 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір. На забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено іпотечний договір від 29 липня 2008 року. 25 травня 2012 між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, на підставі якого право вимоги за кредитним договором від 29 липня 2008 року перейшло від ВАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк». Однак, в державному реєстрі іпотек від 12 серпня 2015 зазначено, що іпотекодержателем відносно іпотечного договору від 29 липня 2008 року є ВАТ «Сведбанк», тобто обтяження у вигляді іпотеки як забезпечення виконання основного зобов'язання, а саме кредитного договору, не перейшло від ВАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року. При відступленні прав вимоги за основним зобов'язанням повинно здійснюватися і відступлення прав за іпотечним договором, оскільки іпотека є похідною від основного зобов'язання, яке виникло за кредитним договором, то роз'єднання забезпечення з основним зобов'язанням призводить до неможливості існування іпотеки, як забезпечення за даним кредитним договором, тим більше, що дане обтяження зареєстроване за первісним кредитором ВАТ «Сведбанк», який передав право вимоги за кредитним договором новому кредитору ПАТ «Дельта Банк». У зв'язку з цим позивач вважав, що даний договір іпотеки повинен бути припиненим на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи наведене, просила визнати іпотечний договір від 29 липня 2008 року, укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «ОМЕГА БАНК», та ОСОБА_4 припиненим.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що відсутність реєстрації майнового права та його обтяження за договором іпотеки, який укладено позивачем, не є підставою для визнання договору іпотеки припиненим, оскільки до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за основним зобов'язанням, яке не виконане позивачем, а тому і перейшло право вимоги за забезпечувальним зобов'язанням, яке існувало до виконання основного зобов'язання, так як є похідним від нього.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана