Справа № 159/967/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Наваляний Т.Д.
Провадження № 22-ц/773/1272/16 Категорія: 27 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І, Федонюк С.Ю.,

за участі: секретаря - Концевич Я.О.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Ковельської міської ради, ОСОБА_8 про звернення стягнення на спадкове майно,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 21 червня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Ковельської міської ради про звернення стягнення на спадкове майно.

Свої вимоги мотивує тим, що 18.11.2014 року між нею та ОСОБА_9 укладено усний договір позики за умовами якого позивач надала ОСОБА_9 у строкове користування грошові кошти в сумі 22000 доларів США, а ОСОБА_9 зобов'язався повернути дані кошти в строк до 01.01.2015 року. На підтвердження укладення даного договору ОСОБА_9 була надана розписка. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер. 01.10.2015 року позивач пред'явила до спадкоємців ОСОБА_9 вимогу про існування боргу у спадкодавця, а оскільки не було від них відповіді то 11.11.2015 року повідомила Ковельську державну нотаріальну контору про борги ОСОБА_9

Вказує, що ОСОБА_9 на праві приватної власності належить земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0523 га., цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 Позивач зазначає, що на час звернення з позовом до суду заборгованість ОСОБА_9 за договором позики складає 24756,76 доларів США, з яких 22000 доларів США - сума боргу, 300 доларів США - 3% річних та 2456,76 - відсотки за користування грошовими коштами.

Оскільки відповідач ОСОБА_5, яка діє в інтересах малолітніх спадкоємців відмовляється в добровільному порядку, шляхом одноразового платежу задовольнити її вимогу як кредитора, просила в рахунок погашення заборгованості за договором позики накласти стягнення на спадкове майно, а саме на земельну ділянку, яку успадкували спадкоємці померлого.

Ухвалою суду до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідачів залучено ОСОБА_8

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 21 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в сумі 4000,00 грн.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Покликається на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у зверненні стягнення на спадкове майно. Також вказує, що не погоджується з розміром стягненої суми витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечив, оскільки вважає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не дотрималася строків встановлених ст. 1281 ЦК України щодо звернення до спадкоємців із вимогою про повернення боргу спадкодавця. А отже підстав для накладення стягнення в рахунок погашення заборгованості спадкодавця не встановлено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, що законний представник малолітніх спадкоємців ОСОБА_5 отримувала вимогу про сплату боргу та відмовила вчинити дії, які встановлені вимогами закону, а також, що не надано суду оригінал розписки про позику.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії розписки, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_9 18.11.2014 року отримав від ОСОБА_4 кошти в сумі 22000 доларів США і зобов'язувався повернути дані кошти в строк до 01.01.2015 року (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 позичальник ОСОБА_9 помер. Даний факт не заперечують сторони по справі.

Судом встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є його неповнолітні діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 50, 51). Мати спадкодавця ОСОБА_10 та його дружина ОСОБА_5 подали 30.11.2015 року до Ковельської державної нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини.

Отже судом встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є його неповнолітні діти, однак на час розгляду справи представник неповнолітніх не звертався в нотаріальну контору із заявами про прийняття ними спадщини, а також відсутні заяви про відмову від прийняття спадщини.

Згідно інформаційної довідки 56180293 від 29.03.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 у приватній власності спадкодавця перебувала земельна ділянка площею 0,0523 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1 за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.23). Будь-яких обмежень чи заборон на дану земельну ділянку не застосовувалося.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 ст. 1273 цього Кодексу.

Відповідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Судом встановлено, що законному представнику спадкоємців боржника ОСОБА_9 не було відомо про борги спадкодавця перед позивачем. ОСОБА_5 ствердила, що їй стало відомо про борги позивача тільки з отриманням даної позовної заяви у цій справі. Дані доводи позивачем та її представником не спростовані.

Крім того, із пояснень представника позивача встановлено, що позивачу стало відомо про смерть боржника у серпня-вересні 2015 року. Таким чином позивач мала можливість звернутися до спадкоємців у 6 місячний термін, до 01.03.2016 року.

Отже позивач не надала суду будь-яких письмових підтверджень того, що ОСОБА_5, як законний представник малолітніх спадкоємців отримувала вимоги про сплату боргу та відмовилися їх виконати. І тільки у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Доводи представника позивача, що їй не було відомо про спадкоємців суд оцінює критично, оскільки у розписці про отримання коштів позичальник вказав свою адресу проживання та реєстрації. Отже позивач могла взнати спадкоємців та звернутися до них безпосередньо про повернення боргу єдиним платежем або на інших підставах. Проте таких доказів суду не надано.

Представник позивача вважає, що позивач виконав вимоги ст. 1281 ЦК України оскільки звернувся 11.11. 2015 року із претензією до нотаріуса як кредитор (а.с. 8, 9).

Однак із наданих апеляційному суду документів, що знаходяться у спадковій справі № 469/2015 року, яка заведена щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 не вбачається, що представник неповнолітніх спадкоємців була повідомлена про боргові зобов'язання спадкодавця. Також відсутня відповідь нотаріальної контори щодо отримання та вхідного номера реєстрації претензії Мар*юсік О.Є. до спадкоємців боржника.

Доводи представника позивача про подання претензії до нотаріуса не звільняють позивача про звернення безпосередньо до спадкоємців та отримання відмови щодо повернення боргу єдиним платежем, або зверненням до спадкоємців протягом року з часу настання вимоги.

Також колегія суддів вважає, що позивач знала про відкриття спадщини, про що встановлено в судовому засіданні, однак не пред'явила своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, оскільки строк вимоги закінчився 01.01.2016 року. Позивач звернулася у суд 10.03.2016 року.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що позивач не дотрималася строків встановлених ст. 1281 ЦК України щодо звернення до спадкоємців із вимогою про повернення боргу спадкодавця. А отже підстав для накладення стягнення в рахунок погашення заборгованості спадкодавця не встановлено.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно з п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 38). Надання правової допомоги підтверджується розрахунком надання юридичних послуг, актом наданих послуг та квитанцією про сплату за надані послуги (а.с. 117-119).

Враховуючи вищенаведені обставини, підтверджені належними та допустимими доказами і вищезазначені норми права, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення витрат на правову допомогу в користь відповідача.

Проте в рішенні суду першої інстанції суд вказує про відсутність оригіналу розписки, яка надана позивачу ОСОБА_9 Під час розгляду справи апеляційним судом представником позивача надано оригінал даної розписки. Колегія суддів вважає, що доводи суду першої інстанції викладені у рішенні щодо відсутності оригіналу розписки не впливають на висновки суду при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи встановлені обставини справи, надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 218, 60 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 21 червня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: