Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Прокопчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки і піклування Рівненського міськвиконкому про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки і піклування Рівненського міськвиконкому про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову вказує, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04 червня 2006 року, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем. Спільне життя з ОСОБА_2 не склалось через відсутність взаєморозуміння та відмінність поглядів на життя. Відповідачем всупереч інтересам сім'ї беруться постійні кредити, грошові кошти, які не повертаються, ОСОБА_2 чинить постійні сварки, здійснює насильство в сім'ї з приводу чого позивач змушений був звертатись до правоохоронних органів. В ніч з 10 на 11 листопада 2015 року дружина не ночувала дома і її місце проживання позивачу не відоме. ОСОБА_2 не повернулась додому і не приймає участі в житті сина. Вважає, що спільне проживання та збереження шлюбу не можливе, просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з батьком.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві просив шлюб розірвати, сина залишити проживати з ним. Додатково суду пояснив,що піклується про сина та не забороняє відповідачу бачитись з ним.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених в позовній заяві просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що між позивачем та відповідачем є часті конфлікти, а з листопада 2015 року подружжя не проживає спільно, за рішенням суду відповідача знято з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 де проживає позивач з сином.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечує проти розірвання шлюбу, не визнає позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини з батьком. Суду пояснила, що не повернулась 10 листопада 2015 року додому у зв'язку з постійними конфліктами в сім'ї, проживає в смт. Квасилів, працює приватним підприємцем, займається торгівлею і може забезпечити дитину. Просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «ОСОБА_2»

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, надала висновок органу опіки та піклування від 24 лютого 2016 року, відповідно до якого малолітнього сина ОСОБА_1 доцільно залишити на проживання з його батьком.

Заслухавши позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_4, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, заперечення відповідача, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу в повному обсязі.

У відповідності до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а дитини, яка досягла десяти років за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частина 1 ст.161 СК України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватисясудом. При вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що з 04 червня 2006 року сторони перебувають в шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син проживає з батьком та бабусею за адресою в АДРЕСА_1. З 10 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_2 не проживає з чоловіком та сином, не виконує батьківських обов'язків про що не заперечувала в судовому засіданні.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 24 лютого 2016 року №08-432, залишення на проживання із батьком малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідає інтересам дитини та є доцільним. З висновку вбачається, що малолітній ОСОБА_1 за мамою не сумує, тато водить і забирає його зі школи, допомагає вчити уроки. Дитина хоче проживати з татом, йому так комфортно і добре.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Крім цього принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 29.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

Вирішуючи заявлений позов, суд зазначає про те, що ОСОБА_2 має належні житлово-побутові умови для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку. Батьку ОСОБА_1 належить 3/4 частини квартири, сину ОСОБА_1 - 1/4 згідно договору дарування від 21 вересня 2012 року. Дитина відвідує школу за місцем проживання батька. Також, позивач має можливість надавати стабільне матеріальне забезпечення, оскільки має постійний дохід, що підтверджується копіями квитанцій про перерахунок коштів ОСОБА_1

Суд приходить до переконання про те, що на даний час існують виняткові обставини для визначення місця проживання дитини з її батьком, а не матір'ю, і що таке відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. У зв'язку з чим позовну вимогу про визначення місця проживання дитини слід задоволити.

При цьому суд відзначає, що у відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. А місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Таким чином, суд приходить до переконання про те, що місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_5 має бути місце проживання його батька ОСОБА_5.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

На підставі ст.ст 104, 105, 110, 112,113,161 СК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60,61,88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки і піклування Рівненського міськвиконкому про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 04.06.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 683.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1

Після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище «ОСОБА_2».

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири ) грн. 40 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: