Справа № 202/3846/16-ц
Провадження № 2/202/2060/2016
08 липня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретарі - Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди та зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута» до ОСОБА_1, третя особа: Дніпропетровська міська рада про зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності, -
У червні 2016 позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ТОВ «Рута» та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди, у яком просив визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення №60 що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, буд.№8, укладеного 24.03.2016 року між ним та ТОВ «Рута», стягнути з ОСОБА_2 кошти сплачені за послуги ріелтора у сумі 1000,00 грн.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
У свою чергу, ТОВ «Рута» звернулося до суду з зустрічною позовною заявою.
Уточнивши зустрічні позовні вимоги ТОВ «Рута» просило суд зобов`язати ОСОБА_1 виконати умови договору оренди нежитлового приміщення №60, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, буд.№8, визнати за ТОВ «Рута» право власності на вказане нежитлове приміщення №60, загальною площею 150,3 кв.м., що розташоване на першому поврсі житлового будинку за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна 8, та скасувати арешт, накладений на дане нежитлове приміщення, шляхом його виключення з переліку майна, на який накладено арешт ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2016 року.
Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) в судові засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Представник відповідача ТОВ «Рута» (представник позивача за зустрічним позовом) в судові засідання не з`явився. Подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:
24 березня 2016 року між відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 та позивачем за зустрічним позовом ТОВ «Рута» було укладено договір оренди нежитлового приміщення.
Відповідно до укладеного договору ТОВ «Рута» передало відповідачу ОСОБА_1 в строкову оренду нежитлове приміщення №60, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна буд.№8, у свою чергу відповідач зобов`язався сплачувати оренду плату за орендне користування приміщенням.
Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
ТОВ «Рута» виконало своє зобов`язання за договором оренди, що підтверджується актом прийому-передачі приміщення від 24.03.2016 року.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний виконати умови договору та сплатити позивачу орендну плату за користування приміщенням позивача.
Відповідно до п. 30 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання про прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку обєктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації обєктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до обєктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію обєктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади, реорганізація або ліквідація навчальних закладів комунальної форми власності здійснюється за рішенням місцевої ради.
Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Вказане рішення Дніпропетровської міської ради, №14/23, від 24.12.2004 року, не оскаржувалося, проте до цього часу не виконане, у зв`язку з чим ТОВ «Рута» не може отримати правовстановлюючі документи щодо права власності на нежитлове приміщення.
Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», а також положень Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (затв. Наказом Мінюсту № 7/5 від 07.02.02р.) рішення судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на таке майно.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст.1 Протоколу №1 до неї передбачає право кожної фізичної або юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджується приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги є законними та обґрунтованими, та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про судовий збір, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_1, як відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 4134,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321, 328, 392, 525, 526, 629 ЦК України ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -
Зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута» до ОСОБА_1, третя особа: Дніпропетровська міська рада про зобов`язання вчинити певні дії та визнання права власності - задовольнити.
Зобовязати ОСОБА_1 виконувати умови договору оренди нежитлового приміщення № 60, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Вокзальна, буд. №8.
Стягнути ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 4134,00 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.П. Мороз