Справа №585/3692/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Очиргораєва О. М.
Номер провадження 22-ц/788/956/16 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи - Роменська міська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Роменського міського нотаріального округу Ганзя Ольга Борисівна,

про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на 1/2 частину спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позову. Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним у справі доказам, невірно оцінив покази свідків, довідку голови квартального комітету № 10 виконавчого комітету Роменської міської ради, не прийняв до уваги його пояснення про те, що брат приховав факт його постійного проживання разом з ним та матір'ю, бо мав намір оформити спадщину лише на себе, порушивши їхню домовленість про спільне звернення до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_6, які апеляційну скаргу підтримують з мотивів у ній викладених, пояснення ОСОБА_4, його представника ОСОБА_7, які проти скарги заперечують, вважають рішення суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Вирішуючи спір та відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач періодично міг проживати зі спадкодавцем у зв'язку з доглядом за нею чи з іншою метою, що не свідчить про переїзд до неї на постійне місце проживання. Належних та допустимих доказів свого постійного проживання зі спадкодавцем на момент її смерті позивач не надав, а навпаки з його пояснень та з пояснень свідків відомо, що основні речі він не перевозив, за комунальні послуги в будинку матері сплачував не він, а його брат ОСОБА_7, що підтверджує висновки суду про обумовленість періодичного проживання зі спадкодавцем необхідністю догляду за нею, і сваркою з дружиною, а не зміною постійного місця проживання позивача, оскільки і на даний час, як відомо з пояснень дружини та сина, позивач проживає окремо від дружини в літній кухні.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем - його матір'ю ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 з травня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане держаним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Совою С.М. 22 квітня 2010 року; визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку по АДРЕСА_1. Юридично він спадщину не оформив, однак фактично її прийняв, оскільки на час відкриття спадщини з травня 2008 року постійно проживав разом з матір'ю. Разом з ним та матір'ю також проживав і його рідний брат ОСОБА_10. У кінці жовтня 2014 року від свого брата ОСОБА_10 він дізнався, що останній оформив на себе всі спадкові права після смерті матері, хоча між ними була усна домовленість про оформлення спадщини на двох. ІНФОРМАЦІЯ_2 брат ОСОБА_10 помер. Після його смерті всі спадкові права, зокрема, і на успадковане домоволодіння, за заповітом став оформляти на себе його син ОСОБА_4 Вважає, що при видачі його брату ОСОБА_10 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері були порушені його спадкові права, оскільки він спадщину фактично прийняв, так як постійно проживав з матір'ю на час її смерті і не відмовився в установлений законом строк від її прийняття, а його брат ОСОБА_10 обманним шляхом тоді оформив на себе право на спадщину за законом.

Частина 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами та міжнародними договорами України, або підставою для їх обмежень.

Згідно ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК не заявив про відмову від неї.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, мати позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ромни, Сумської області (а.с. 11).

На момент смерті ОСОБА_8 була зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 55, 56).

Крім неї, згідно вищевказаної домової книги за адресою: АДРЕСА_1 також проживав і був зареєстрований ОСОБА_10 - її син.

Інший син - позивач у справі, мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2, де залишається бути зареєстрованим і проживає до сьогодні зі своєю дружиною.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22 квітня 2010 року державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Совою С.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 1-515, витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 23499392 від 22 квітня 2010 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25994214 від 28 квітня 2010 року спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняв та оформив її син ОСОБА_10 (а.с. 49, 50, 51).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_10, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно НОМЕР_1 від 26 травня 2015 року (а.с. 13).

Як вбачається із заповіту від імені ОСОБА_10, посвідченого 06 лютого 2015 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б. та зареєстрованим в реєстрі № 108, останній все своє майно заповів сину ОСОБА_4 - відповідачу у справі, який своєчасно прийняв спадщину (а.с. 52, 53, 54).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано жодного достовірного переконливого доказу на підтвердження факту проживання його у своєї матері.

На обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на покази свідків та на довідку Квартального комітету № 10 виконкому Роменської міської ради від 04 жовтня (без року) голови квартального комітету, з якої вбачається, що позивач ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, але фактично з травня 2008 року проживає разом з матір'ю ОСОБА_8 та братом ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1, і продовжував проживати за цією адресою і після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 до листопада 2009 року (а.с. 14, 101).

Будь-яких інших доказів він суду не надав.

Спростовуючи надані докази, суд першої інстанції, проаналізувавши покази допитаних свідків, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач, йдучи жити до матері, не мав на меті постійно там проживати. Позивач періодично міг проживати з матір'ю у зв'язку з доглядом за нею чи з іншою метою, що не свідчить про його переїзд на постійне місце проживання зі спадкодавцем. Як встановлено було показами свідків, позивач з дружиною доглядали за матір'ю, а коли сварилися, він йшов до матері, а згодом повертався додому. Крім того, він також проживав в своєму господарстві в літній кухні. У будинку мами було тільки два ліжкомісця - для неї і для брата позивача, свідки не змогли пояснити суду, де саме спав позивач, проживаючи у мами. Як зазначив у рішенні суд першої інстанції, допитані у суді син та дружина позивача пояснили, що їх батько та чоловік з травня 2008 року пішов жити до матері, брав з собою тільки особисті речі, періодично приходив додому. Позивачу було вигідно проживати у матері, так як разом з братом вони вживали спиртні напої.

Як встановлено матеріалами справи, позивач не змінював свого місця реєстрації, до сьогодні продовжує проживати разом з дружиною у своєму будинку.

Не погоджуючись з довідкою квартального комітету, відхиляючи її як наданий позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог доказ, суд виходив з того, що достовірність інформації, яка міститься у зазначеній довідці, не підтвердив сам позивач у судовому засіданні, пояснивши, що він став проживати з матір'ю в її будинку з грудня 2008 року, в той час, яка у довідці зазначений травень місяць 2008 року.

Крім того, суд оглядав матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_10 про встановлення факту родинних відносин. Встановлення юридичного факту родинних відносин з матір'ю у зв'язку з розбіжностями у їх прізвищах, заявнику необхідно було для оформлення спадкових прав. В рамках цієї справи була надана довідка, видана тим же головою квартального комітету Лазоренко, що і довідка, видана позивачу у цій цивільній справі, але іншого змісту. Зокрема, у довідці зазначено, що на момент смерті матері - ОСОБА_8 разом з нею проживав та був зареєстрований син ОСОБА_10 Про постійне проживання позивача з матір'ю у цій довідці не йдеться.

Крім того, позивач у апеляційній скарзі зазначає, що він постійно проживав у будинку матері до грудня 2009 року, а в довідці квартального комітету зазначений листопад 2009 року.

Позивачем не доведена та обставина, що між ним та покійним братом була домовленість щодо розподілу на половину між ними спадщини після смерті матері, що останній порушив цю домовленість, обманним шляхом отримавши свідоцтво про право на спадщину на все спадкове майно.

Так, у суді апеляційної інстанції відповідач - він же син померлого ОСОБА_10, суду пояснив, що будинок АДРЕСА_2, в якому зареєстрований позивач з членами своєї сім'ї, раніше належав його батькові, батько подарував його позивачеві, чого не спростував останній. За життя його бабуся говорила про те, що будинок № 22 залишається одному сину - позивачеві, а будинок № 20, у якому вона проживала - залишається іншому сину, тобто його батькові. Тобто, ще за життя бабуся розпорядилася майном і йому не відомо про наявність домовленості між його батьком і позивачем у справі з приводу розподілу на половину будинку після смерті бабусі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином з'ясував всі обставини справи, дав вірну оцінку зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невірність застосування судом норм матеріального чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до невірного вирішення справи.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -