Справа №150/141/15-ц
Провадження по справі №6/150/6/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Суперсона С.П.

при секретарі Бровко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання головного державного виконавця Чернівецького районного відділу ДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду Вінницької області звернувся головний державний виконавець Чернівецького районного відділу ДВС з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду. Вказане подання обґрунтоване тим, що на виконанні у Чернівецького РВ ДВС перебуває виконавче провадження №49543179 від 02.11.2015 з примусового виконання виконавчого документу №150/141/15-ц від 27.04.2015, виданого Чернівецьким районним судом про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_2 в розмірі 45013,45 грн., судового збору в розмірі 450,13 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 500,00 грн., а також виконавчого документу №150/140/15-ц від 25.09.2015, виданого Чернівецьким районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 203695,00 грн., 500,00 грн. витрат на правову допомогу та 3322,66 грн. витрат по оплаті судового збору. Всього на суму 253481,24 грн. 02.11.2015 державним виконавцем у встановленому законом порядку було надіслано боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження та у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» надано строк для самостійного виконання рішення. Однак, боржником рішення суду самостійно не було виконано та державним виконавцем було розпочато примусове виконання рішення. Проте, заборгованість не видається за можливе стягнути, оскільки в боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.

Головний державний виконавець Чернівецького РВ ДВС будучи у встановленому законом порядку про час та місце розгляду подання, свідченням чого слугує наявна в матеріалах судової справи розписка, в судове засідання за невідомих суду причин не зявилась.

Статтею 377-1 ЦПК України передбачено, що суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Проте, враховуючи ту обставину, що належним чином повідомлений державний виконавець в удове засідання не зявився, причин неявки за судовим викликом не пояснив, а також вимоги ст. 377-1 ЦПК України про невідкладність розгляду справ даної категорії вважає за можливе розглянути справу у відсутність державного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали подання, додані до нього документи та матеріали виконавчого провадження, дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника- фізичної особи юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що 27.04.2015 Чернівецьким районним судом Вінницької області було видано виконавчий лист №150/141/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 45013,45 грн. ., судового збору в розмірі 450,13 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 500,00 грн., а також виконавчий документ №150/140/15-ц від 25.09.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 203695,00 грн., 500,00 грн. витрат на правову допомогу та 3322,66 грн. витрат по оплаті судового збору. Всього на суму 253481,24 грн.

На підставі вказаних виконавчих листів відділом Чернівецьким РВ ДВС було відкрито виконавче провадження з їх виконання та, як зазначається в постанові, повідомлено боржника про надання останньому строку для самостійного виконання судових рішень /а.с.6, 16/.

Проте, боржником самостійно рішення суду виконано не було.

Тому, у відповідності до вимог статті 27 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем було розпочато примусове виконання рішення.

Зокрема, вжито наступних заходів: перевірено майновий стан боржника, шляхом направлення запитів до органів реєстрації рухомого, нерухомого майна, а також органів Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України.

Проте, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта встановлено, що відомості відсутні.

Згідно інформації, наданої Відділом Держгеокадастру у Чернівецькому районі на праві власності у вищезазначеного боржника земельних ділянок немає.

Згідно довідки, виданої виконкомом Мазурівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області ОСОБА_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, але в даний час по місцю реєстрації не проживає, ніякого майна не має.

Відповідно до постанов державного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

При цьому, державний виконавець наголошує на тому, що ОСОБА_1 з 19.05.2015 по даний час сплачено 840,15 грн. боргу.

Враховуючи, що на думку державного виконавця, останнім було вчинено усіх виконавчих дій аби виконати рішення суду, а також те, що боржник свідомо ухиляється від виконання своїх боргових зобовязань, державний виконавець вважає, що є всі законні підстави для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду.

Відповідно до положень ч.2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Оскільки, відповідно до ч.2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

З наведеного, суд вважає, що державним виконавцем не доведено, що боржник вчиняв будь-які дії /бездіяльність/, спрямовані на невиконання відповідного боргового зобовязання у виконавчому провадженні коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості /наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо/ і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини /непереборної сили, події, тощо/.

Крім того, суд не погоджується з вказаними висновками державного виконавця, так як саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку та наявність статусу боржника у виконавчому провадженні, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обовязків та слугувати підставою для тимчасового обмеження останнього у праві виїзду. Також, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати території України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, а також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи, що державним виконавцем не доведено факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобовязань, то на думку суду, задоволення подання про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду порушуватиме гарантоване йому Конституцією України, Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, ратифіковані ВРУ право на вільне пересування.

З чого слідує, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 293, 294, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця Чернівецького районного відділу ДВС про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ С.П. СУПЕРСОН