Справа № 431/4211/16-ц
Провадження № 22ц/782/919/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року, листопада місяця, 30-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Карташова О.Ю., Єрмакова Ю.В., за участю секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 жовтня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання будинку, -

встановила:

У вересні 2016 року до Старобільського районного суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання будинку, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину вартості будівельних матеріалів, витрачених ним на проведення поточного ремонту житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яка дорівнює 661,00 грн.

Позов було прийнято до розгляду і рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. Позивач не погодився із таким рішенням суду та надав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відмовляючи за недоведеністю у задоволенні позовних вимог у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду доказів проведення ремонтних робіт у будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, при цьому позивачем не заявлялись до суду клопотання з приводу забезпечення доказів чи призначення певних судових експертиз.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права, зазначені висновки суду ґрунтується на матеріалах справи, оцінці сукупності доказів по справі та вимогах закону. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, адже надані суду першої інстанції ксерокопії товарних чеків магазину "Строй-ка" свідчать лише про факт придбання клею, грунту та ізоверу, проте не підтверджують ким саме та за чий рахунок було здійснено придбання цих будматеріалів. Надані суду товарні чеки (а.с.7) не є належними і достатніми доказами придбання саме позивачем будівельних матеріалів, інших належних та допустимих доказів суду не надано. Крім того, колегія суддів враховує, що позивачем не було надано суду і доказів на підтвердження необхідності здійснення саме цього виду ремонтних робіт, їх обсягу, не надано і доказів на підтвердження того, що здійснення цих ремонтних робіт було необхідно для належного підтримання експлуатаційних якостей та попередження зносу конструкцій і інженерного обладнання будинку.

Між тим, відповідно до ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішується в судовому порядку.

Відповідно до правил ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні усіх наявних у справі доказів, тобто як наданих позивачем, так і наданих відповідачем на їх заперечення. А отже, за таких обставин та з огляду на наведене вище колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, позивачем не надано таких належних та допустимих доказів, що давали б підстави для задоволення позовних вимог, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, при оцінці доказів не допустив таких порушень норм процесуального права, що давали б підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, вірно застосував положення матеріального права щодо виниклих правовідносин. Статтею 308 ЦПК є визначено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314-315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: О.Ю. Карташов

Ю.В. Єрмаков