Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Ковалевича С.П.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1, Кондратюк Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Здолбунівського районного суду від 25 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду від 25 грудня 2015 року позов ПАТ "Банк Форум" задоволено : стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованість за кредитним договором № 0126/07/16-Z від 16 листопада 2007 року в сумі 5797,09 доларів США. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Здолбунівського районного суду від 11 лютого 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 25 грудня 2015 року залишено без задоволення.

У поданій на вказане заочне рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що судом 1-ї інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Зазначає про те, що між нею та банком було укладено кредитний договір № 0126/07/16-Z від 16.11.2007р., за умовами якого вона здійснювала оплату щомісячних платежів у розмірі 59 доларів США. 28.10.2009р. було укладено додаткова угода №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору за якою вона взяла на себе зобов'язання сплачувати за формулою ануїтету щомісячно 97,89 доларів США до 16.11.2017р. таким чином, строк дії договору не змінився, а суми до сплати збільшились вдвічі. Судом 1-ї інстанції не взято до уваги, що відповідно до поданих документів з 30.11.2010р. до 16.11.2017р. різними сумами з наростаючим вона мала сплатити 5186,99 доларів США , в яку входить тіло кредиту і проценти, здійснивши оплату за цим графіком 120 доларів США різниця залишилась 5066,99 доларів США, однак позивач просить стягнути з неї без врахування пені 5697,40 доларів США.

Вказує на неправильне застосування судом 1-ї інстанції норм матеріального права підчас постановлення оскаржуваного рішення, а саме ч.1 ст. 13 ЦК України, за якою цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку непогашення зазначеної у письмовій вимозі про повернення позичальником кредитних коштів, сплату процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахування штрафних санкцій та пені суми, банк по закінченню п'ятнадцятиденного строку з дати надіслання такої вимоги, звертає стягнення на заставлене майно. Згідно іпотечного договору від 16.11.2007р., предметом іпотеки є трьохкімнатна квартира власником якої є ОСОБА_1, а тому вважає, що позову про стягнення з неї та поручителя коштів повинен передувати позов про звернення стягнення на заставлене майно.

Крім того, зазначає про те, що 28.10.2009р. до кредитного договору були внесені зміни та доповнення і ні з договору поруки №0125/07/16-Z/P, ні з додаткової угоди №1 від 28.10.2009р. не

________________________________________________________________________________________

Справа № 562/2649/14-ц Головуючий в суді І інст. - Кушнір О.Г.

Провадження № 22-ц/787/828/2016 р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

вбачається, що ОСОБА_3 надавав свою згоду на внесення змін, внаслідок яких збільшується його відповідальність, а тому із внесенням таких змін до кредитного договору виникли всі правові та фактичні підстави для припинення договору поруки та у зв'язку з порушенням прав поручителя ОСОБА_3 порука припинила свою дію.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ "Банк Форум" відмовити.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Кондратюк Р.О. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник ПАТ "Банк Форум" були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явились без поважних причин, тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 листопада 2007 року між АКБ "Форум", правонаступником якого є ПАТ "Банк Форум" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0126/07/16-Z, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 7000 доларів США, із строком повернення 16 листопада 2017 року та зі сплатою за користування кредитом 13 % річних. (а.с.3-4).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Банк виконав умови кредитного договору та надав позичальнику кредитні кошти.

Отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 7000 доларів США підтверджується меморіальним ордером №339134 від 16 листопада 2007 року. (а.с.8).

В забезпечення повернення кредитних коштів між ОСОБА_1 та АКБ "Форум", правонаступником якого є позивач, було укладено іпотечний договір №0126/07/16-Z/S-1, предметом якого є квартира за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором між АКБ "Форум" та ОСОБА_3 16 листопада 2007 року укладено договір поруки, за яким поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором на рівні з боржником, включаючи суми кредитку, нарахованих відсотків по кредиту та неустойки (п.2.1 - 3.1 вказаного договору поруки) (а.с.10).

Також між банком та позичальником було укладено додаткові угоди №1 та №2.

Додатковою угодою №1 від 28 жовтня 2009 року внесено зміни у кредитний договір №0126/07/16-Z стосовно забезпечення позову, а також порядку повернення кредиту і сплати відсотків за користування кредитними коштами, визначивши його рівними внесками за формулою ануїтету та виклавши пункти 2.1,23. кредитного договору у новій редакції. (а.с.161).

Додатковою угодою №2 від 14 жовтня 2013 року, сторони домовились провести реструктуризацію кредитної заборгованості в розмірі 1529,54 долара США, що підлягала сплаті з березня 2011 року по вересень 2013 року, у зв'язку з чим повторно вносилися зміни в пункти 2.1, 2.3, 2.7 кредитного договору №0126/07/16-Z (а.с.163).

Позичальник ОСОБА_1 порушила свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, про що листом від 28 серпня 2014 року повідомлено її та поручителя, з вимогою про дострокове виконання зобов'язань та сплату сум кредиту, нарахованих відсотків і пені, яку відповідачами залишено без виконання (а.с.11,12).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 03 вересня 2014 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить : 651,34 доларів США простроченої заборгованості по поверненню кредитних коштів; 4529,63 доларів США - поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів; 454,69 доларів США простроченої заборгованості за нарахованими процентами; 61,74 доларів США - поточної заборгованості за нарахованими процентами; 99,69 доларів США пені за простроченим кредитом та процентами, а всього на загальну суму 5797,09 доларів США, що еквівалентно згідно з офіційним курсом НБУ на час подачі позову складає 75412,33 грн. (а.с.9).

Підстав для прийняття розрахунку здійсненого ОСОБА_1 та фотокопій квитанцій на погашення нею кредиту у колегії суддів немає, оскільки всупереч вимогам ст.131 ЦПК України вони не були подані в суді першої інстанції до початку розгляду справи по суті та згідно ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Зустрічні вимоги в справі не заявлялись та не доводились.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 553, 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і у разі порушення ним зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову /субсидіарну/ відповідальність поручителя.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у позичальника і поручителя зобов'язань перед банком та на їх виконання обґрунтовано задовольнив позов, однак при цьому припустився помилки стягнувши пеню в іноземній валюті.

Відповідно до ст.192 ЦК Українизаконним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 533 ЦК Українигрошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України № 3-29гс15 від 1 квітня 2015 року.

Отже, заборгованість за валютним кредитом в сумі 5797,09 доларів США стягнута обґрунтовано, а пеня нарахована в розмірі 99,69 доларів США з відповідачів підлягає до стягнення в еквіваленті національної валюти за курсом Нацбанку на день ухвалення рішення (25,26), що становить 2502,22 грн.

Посилання апелянта на те, що позову про стягнення з неї та поручителя коштів повинен передувати позов про звернення стягнення на заставлене майно не заслуговує на увагу. Банк, як позивач, відповідно до ст.3, 4, ч.2 ст.11 ЦПК України, самостійно на власний розсуд розпоряджається своїми правами при зверненні до суду за захистом порушеного права та й визначає в який спосіб захистити це порушене право та який відповідно заявити позов.

Твердження ОСОБА_1 про збільшення відповідальності, як її так і поручителя внаслідок укладення додаткових угод є хибним. Уклавши додаткові угоди вона їх не оскаржувала, тобто погодилась на ануїтетний спосіб погашення кредиту (повернення взятих коштів з нарахованими на них відсотками рівними частками протягом усього терміну позики) на відміну від класичного способу погашення кредиту (відсотки на залишок ).

В п.3.4. договору поруки зазначено, що при внесенні змін в кредитний договір, обставини, що з нього виникають розповсюджуються і на поручителя.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (чч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 зазначеного Кодексу порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається. Такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-160цс13).

Поручитель ОСОБА_3 рішення місцевого суду не оскаржував та не уповноважував на це ОСОБА_1, яка не є стороною договору поруки.

Відповідно до ст.82, ч.1,5 ст.88 ЦПК України, оскільки при відкритті апеляційного провадження ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення в справі, яке ухвалено не на її користь, то з неї в прибуток держави слід стягнути 829,53 грн..

В решті рішення місцевого суду постановлення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків наведених у ньому, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в повному обсязі.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314,316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду від 25 грудня 2015 року змінити в частині розміру стягнення з «5797,09 доларів США» на «5697,4 доларів США та 2502,22 грн. пені».

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в прибуток держави 829,53 грн. відстроченого судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: