У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 05 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У березні 2016 рокуОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 11 січня 2016 року він уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі -ТОВ «ЛК «Ваш Авто») договір фінансового лізингу № 002335 про придбання у лізинг автомобіля Кіа Sportage. Автомобіль належало передати лізингоодержувачу після отримання лізингодавцем адміністративного платежу у розмірі 53 000 грн. У день підписання договору ОСОБА_2 сплатив ТОВ «ЛК «Ваш Авто» 53 000 грн адміністративного платежу. Позивач направив відповідачу вимогу про повернення йому адміністративного платежу, оскільки договір порушує його права, на що отримав відповідь, що договір розірвано, а авансовий платіж у розмірі 474 грн повернуто. Позивач вважав, що договір містить несправедливі умови, оскільки не визначено чітко підстави зміни вартості платежів, розміру лізингових платежів тощо. Крім того, під час укладення договору було порушено вимоги щодо його нотаріального посвідчення. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив: визнати договір фінансового лізингу 002335 від 11 січня 2016 року недійсним; стягнути з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» сплачені кошти у розмірі 52 526 грн, понесені витрати у розмірі 318 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн та 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 05 травня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 002335, укладений 11 січня 2016 року між ОСОБА_2. та ТОВ «ЛК «Ваш Авто». Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2сплачені кошти у розмірі 52 526 грн, понесені витрати у розмірі 318 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн та 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року рішення Люботинського міського суду Харківської області від 05 травня 2016 року змінено в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, в цій частині ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ЛК «Ваш Авто» на користь ОСОБА_2. витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзіТОВ «ЛК «Ваш Авто», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. За змістом ч. 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування усіма судами.

Суд першої інстанції, з яким частково погодився й апеляційний суд, зробив правильний висновок, що спірний договір нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним в силу ч. 2 ст. 215 ЦК України, та обґрунтовано задовольнив позов частково. Крім того, п. 1.1 договору не містить таких індивідуальних ознак автомобіля як колір, комплектація, рік випуску, вартість предмету лізингу, не зазначено, новим є автомобіль чи перебував у вжитку, тому цей пункт договору суперечить вимогам ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 682, ч. 1 ст. 767 ЦК України, оскільки не містить суттєвих умов договору та надає можливість ТОВ «ЛК «Ваш Авто» в односторонньому порядку змінювати комплектність автомобіля, що є несправедливим відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 18 ЗУ Про захист прав споживачів».

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 05 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М.Ситнік