Ухвала

іменем україни

24 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КузнєцоваВ.О., Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 12 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 47 890 грн, оскільки відповідачі взятих на себе зобов'язань не виконали.

Позовні вимоги мотивував тим, що 14 грудня 2006 року відповідач ОСОБА_5 взяв у нього в борг 1 700 доларів США, крім того 13 березня, 27 червня, 01 жовтня та 26 грудня 2012 року останній позичив в нього ще по 2 121 грн, на погашення квартирного молодіжного кредиту, які зобов'язався повернути на першу вимогу позикодавця про що власноруч написав розписки.

Також зазначав, що відповідачі з 14 червня 1996 року по 14 червня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

В зв'язку з тим, що кошти витрачені на придбання квартири, яка є спільною частковою власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6, просив стягнути суму позики з відповідачів.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 12 лютого 2016 року зазначене рішення міськрайонного суду скасовано й ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в розмірі 23 945 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в розмірі 23 945 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду в частині задоволення позову про стягнення боргу з ОСОБА_6 скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з неї суми боргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Судом установлено, що 14 грудня 2006 року між Волинським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_5 був укладений адресний кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 242 267 грн на будівництво житла, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Спірна квартира рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2014 року визнана правом спільної часткової власності по Ѕ частині за ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, − незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Розписки як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, містять умови отримання коштів позичальником в борг із зобов'язанням їх повернення.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, яка згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази в справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики, також вірно зазначено, що він був укладений в інтересах сім`ї, що відповідачі взяті на себе зобов'язання за цим договором не виконали, а тому зобов'язані повернути ОСОБА_4 отримані в борг кошти на підставі ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Позивач не пропустив строк позовної давності за вимогою про стягнення суми позики за договором позики від 14 грудня 2006 року, оскільки в розписці від 14 грудня 2006 року, як і в інших зазначено про обов'язок позичальника повернути суму позики на першу вимогу позикодавця.

Всі договори позики є дійсними в силу ст. 204 ЦК України.

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_6 на увагу не заслуговують та висновків суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 12 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов

О.І.Євтушенко

Т.Л. Ізмайлова