Справа №333/8183/15-ц
Провадження №2/333/1980/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

при секретарі Некрашевич Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, посилаючись на те, що 21.08.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 2 500 доларів США, зі строком повернення грошових коштів до 12.12.2012 року. В підтвердження факту укладання договору позики та одержання від ОСОБА_1 грошей у зазначеній сумі, відповідач написав розписку. 11.12.2014, 09.09.2015 року позивач звертався до ОСОБА_2 з вимогою повернути отримані кошти, однак, станом на 12.11.2015 року (день звернення до суду) грошові кошти відповідачем не повернуто. Відповідач не виконав своїх зобовязань за договором позики та не повернув борг у зазначеній сумі. На вимоги ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів відповідач не реагує, добровільно повернути кошти не бажає, у звязку з чим він змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 2 500 доларів США або у гривнях, в сумі еквівалентній готівковому комерційному продажу в розмірі 56 900 гривень, та судовий збір в розмірі 569,00 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що з відповідачем вони приятелюють багато років, відповідач неодноразово позичав в нього гроші. Останній раз він позичив 2500 доларів США та склав про це розписку. З 2013 року зв'язок з відповідачем припинився, тому позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не зявився,його інтереси представляв адвокат ОСОБА_3, який позов не визнав, пояснив, що відповідач в 2013 році переніс інсульт, є інвалідом першої групи, його права рука не працює, він має значні вади здоровя, не памятає того, що позичав гроші у позивача та що писав з цього приводу розписку.

Свідок ОСОБА_4 в суді повідомила, що вона є дружиною відповідача. Він у звязку з перенесеним в 2013 р. інсультом не володіє правою рукою, має проблеми з памяттю, не може писати, рахувати. Їй не відомо не отримував він позику від ОСОБА_1 та не знає чи писав він розписку з цього приводу.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

21.08.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено усний договір позики на суму 2 500 доларів США, зі строком повернення грошових коштів до 12.12.2012 року.

В підтвердження факту одержання від ОСОБА_1 грошей у зазначеній сумі, відповідач ОСОБА_2 21.08.2012 року написав розписку, згідно якої він взяв у борг у ОСОБА_1 2500 доларів США та зобовязується повернути їх до 12.12.2012 року (а.с.35).

11.12.2014 року та 09.09.2015 року на адресу відповідача ОСОБА_2 були надіслані вимога про повернення позики. (а.с. 15-16).

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей.

Згідно ст.1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У статті 1049 ЦК України зазначено, що позивальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором між ними. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про те, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Національний банк України 12.11.2015 року (день звернення з позовом до суду) встановив такий офіційний курс гривні до іноземної валюти 100 доларів США еквівалентно 2276,00 гривень.

Таким чином, з урахуванням офіційного курсу Національного банку України долара США станом на 12.11.2015 року 2500 доларів США складає 56900,00 гривень.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, що передбачено ч.1 ст. 1051 ЦК України. Обовязок доказування обставин про неотримання коштів за правочином в силу вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України покладено на позичальника.

Відповідач не довів, що договір позики між ним та позивачем не укладався та не спростував відомості, викладені в розписці.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача за договорами позики від 21.08.2012 р. грошові кошти в сумі 56900 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 192, 526, 527, 623, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 212 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 56900 (пятдесят шість тисяч девятсот) грн. та судовий збір в сумі 569 грн.

На рішення сторонами, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуюча Л.О. Варнавська