Справа № 2-67/11
провадження №2/457/2/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2016 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Марчука В.І.

при секретарі Словіцькій О.Ю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, а саме: просить визнати заповіт, укладений ОСОБА_3 26 серпня 2009 року, яким він заповів ? частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 - недійсним.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що її батько ОСОБА_3 помер в м. Трускавець ІНФОРМАЦІЯ_2. До смерті батько проживав в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1. ? вказаної квартири належала батькові, а друга частина квартири належала її сестрі ОСОБА_5. Після похорону позивач звернулась з заявою про оформлення спадщини-частини квартири по АДРЕСА_1 нотаріальну контору, то їй нотаріус повідомив, що перед смертю батько заповів свою частку квартири іншій особі, якою є жителька м. Стебника відповідач ОСОБА_2

Позивач вважає, що складений батьком заповіт на ОСОБА_2 є недійсним, так як перед смертю батько був важко хворим, він вже не орієнтувався в часі і просторі, тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову заперечив, в задоволенні позову просить відмовити.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 показала, що позивачку не знає, відповідачку знає. Працює листоношою по АДРЕСА_1. Коли вона приходила до померлого то він завжди там був з відповідачкою. Він завжди радів коли вона приносила пенсію, і добре перераховував гроші. Розписувався особисто. Пересувався самостійно, але важко. Померлий завжди був мовчазним, але поведінка його була адекватна. Вона особисто йому вручала пенсію на протязі 10 років.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показала, що позивачка являється її дочкою, відповідачку знає. Спірну квартиру купила для дочки, однак на час купівлі квартири вона була неповнолітньою, тому вона оформила всі документи на свого чоловіка. З чоловіком вони розійшлися в 2000 році. Коли він захворів на «Паркінсона» то в нього навіть не могли працювати лицеві м'язи - в 2009 році. В липні 2009 року коли у нього опухли ноги то його відправили в лікарню, вона до нього приходила щодня, однак він її не впізнавав. В лікарні з ним була лише відповідачка, а свідок оформляла за цей час інвалідність. Кожні три місяці він мав лягати в лікарню для профілактики, однак відповідачка про це забувала і давала йому алкоголь. Перед тим, як потрапити в лікарню він до неї часто приходив. Діти з ним завжди підтримували зв'язок. В лікарню свідок завжди приходила разом з своєю дочкою ОСОБА_1. Він з нею в лікарні не розмовляв, бо був заторможений. Заповіт був складений після лікарні.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 показав, що він з померлим разом лежав в лікарні. Відповідачка завжди була біля нього, а позивачка приносила їсти. Вони з померлим мало спілкувались. Його поведінки він не пригадує. ОСОБА_10 часто приходила з дочкою і приносила лікарства. Він усе розумів. Свідку не відомо, чи він міг скласти заповіт. Свідок також хворіє «Паркінсоном». Він може розпоряджатися своїм майном.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 показав, що сторін по справі не знає. Померлий являвся його сусідом. За останні три роки бачив його лише один раз, близько двох років назад, як він ішов в магазин. Він ішов досить важко. Свідок з ним майже ніколи не спілкувався, лише вітався. В квартирі крім нього ніхто не проживав. Відповідачку ніколи не бачив. В квартирі померлого ніколи не був. ОСОБА_3 був мовчазним та не агресивним.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 показала, що ОСОБА_10 являється її рідною сестрою. ОСОБА_3 вона взяла до себе на роботу в магазин хрущиком, де він проробив близько 30 років. Він був серйозним, добрим. В 1997 році він жив у себе в квартирі. Відповідачка просила його пити горілку. Одного разу вона бачила його настільки п'яного, що він нічого не усвідомлював, а відповідачка продовжувала наливати йому час від часу. Свідок зазначила, що померлий знав її дуже добре, однак в 2009 році вже ніяк на неї не реагував.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 показала, що померлого бачила в 2008 році на балконі. На той час він уже спілкуватись не міг. Вона кликала його на весілля до свого сина, бо він його хресний, однак він відмовився. Коли ми з сином прийшли до них в гості, то ОСОБА_3 з відповідачкою були п'яні. В 2008 році коли ОСОБА_3 не впізнав її сина, то вона пояснювала що це його похресник. Він був неадекватний. Після лікарні вона його не бачила.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 показала, що вона спілкувалась з померлим, часто заходила в гості. Коли позивач купувала для нього ліки та передавала їх через неї. В 2008 році він ще ходив по вулиці. В 2009 році вона заходила до них в гості 2-3 рази ще до лікарні, але жодного разу він з нею не розмовляв, був неадекватним. Також в лікарні його провідувала. Психічний стан померлого був нормальний

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 показала, що ніколи не бачила щоб дочки приходили до померлого. Він був добрим, грамотним чоловіком. В листопаді 2009 року ОСОБА_3 з відповідачкою були у них на дні народженні її чоловіка і поведінка його була нормальна. Наскільки їй відомо, він пішов в лікарню, щоб покращити стан здоров'я. Після виходу з лікарні був адекватний. Неадекватної поведінки не було, весь час жартував.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 показав, що його дружина лежала з покійним ОСОБА_3 в одному відділенні близько 3-х тижнів. З ОСОБА_3 він познайомився на початку літа в 2009 році. Він йому розповідав про дружину і ще повністю розумів значення своїх дій. До нього приходила лише ОСОБА_10 з дочками. В 2009 році він вже був не адекватним. Коли відповідачка приходила то не дозволяла нікому заходити до ОСОБА_3 в палату. Коли він заходив до нього в палату, то він розповідав, що квартиру хоче залишити дочці. Наступного разу як він потрапив в лікарню в червні 2010 році то був у важкому стані. В 2010 році він вже не міг самостійно пересуватись. Коли в 2010 році він до нього зайшов то він не впізнав його, а мав лише відкриті очі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 показала, що працює медичною сестрою в Трускавецькій міській лікарні. ОСОБА_3 в 2010 році лежав в терапевтичному відділенні. Хворів на хворобу «Паркенсона» і за ним був необхідний догляд. Вона давала йому уколи. Розмови з ним не мала, він не йшов на контакт. Припадків у нього не було.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20 показав, що ОСОБА_3 знав з 1979 року. В 2009 році він з ним спілкувався, його стан був адекватним, лише хворів на ноги. Адекватним був до смерті. Пам'ять не втрачав, говорив про життя, про політику, орієнтувався в днях.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_21 показала, що в 2010 році їздила до нього в лікарню. За заповіт їй нічого не відомо.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_22 показала, що бачила заповіт. Покійний хворів, але був при пам'яті. Діти до нього не приходили, він мав на них обіду. Після лікарні в 2009 році він пішов жити в Стебник. Чому він мав інвалідність їй не відомо. ОСОБА_3 лише сказав їй, що склав заповіт на відповідачку. В 2009 році до складання заповіту і після складання він був адекватний.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показала, що покійного знала приблизно з 1990 року. Провідувала його майже щодня. Вони з ним розмовляли на різні теми, відповідав добре. Розмовляла з ним останній день перед смертю. На квартирі в м. Трускавці вона була, він там проживав з відповідачкою. Після лікарні розмовляв нормально, в часі, просторі орієнтувався.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка приватний нотаріус ОСОБА_27 показала, що до неї звернувся ОСОБА_3 з необхідністю скласти заповіт. Вона встановила його дієздатність, він прочитав і власноручно підписав заповіт. В неї не було жодних сумнівів щодо недієздатності померлого.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_24 показав, що ОСОБА_2 є бабусею його дружини. Він пагано розмовляв, мав дефект мови, лице було перекошене на одну сторону. В серпні 2009 року він його бачив, він був адекватним, читав газети, розповідав анекдоти.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_25 показав, що працює завідувачем нейрологічному відділенні Трускавецької міської лікарні. Померлий лікувався у його відділенні. Психологічний стан у нього був адекватний. Дана хвороба «Паркінсона», сповільнювала роботу мозку і тому він повільно розмовляв. Як для пацієнта, який хворіє на «Паркінсона», то в 2009 році його стан був адекватним. Одного разу в нього було передозування лікарствами і саме це призвело до галюцинацій, які були викликані криком.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_26 показав, що працює судово-психіатричним експертом в КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Покійний хворів рядом соматичних хвороб, які впливали на психічний стан, до яких добавилась хвороба «Пакірсона». Все це призвело до розладу психіки покійного. Більш детально описано в аті №751.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою ст.203 ЦК України.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово- психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 26 серпня 2009 року ОСОБА_3, здійснив розпорядження, що на випадок його смерті належна йому на праві власності частина квартири під АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_2, що підтверджується заповітом від 26.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу ОСОБА_27., зареєстрованим в реєстрі за №958.

За клопотанням позивача ухвалою суду від 11 листопада 2010 року по справі було призначено судово-психіатричну (посмертну) експертизу, на вирішення якої було поставлені питання: 1) чи міг ОСОБА_3, зважаючи на його вікові особливості, стан здоров'я та психічний стан, в момент складання заповіту, усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними?

Згідно акту амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи №751 від 08 вересня 2011 року, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_3 на час укладення ним заповіту 26.08.2009 року страждав стійким хронічним психічним захворюванням у формі розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба) з вираженим психоорганічним синдромом та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, результати експертизи містять чіткі й конкретні висновки щодо психічного стану покійного на час укладення оспорюваного договору, відповідно до яких в момент вчинення правочину 26 серпня 2009 року покійний ОСОБА_3 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Однак відповідач ОСОБА_2 не погоджувалась з даним актом, а тому судом згідно ухвали суду від 10 червня 2013 року по справі було призначено повторну судово-психіатричну (посмертну) експертизу, на вирішення якої було поставлені питання: 1) чи міг ОСОБА_3, зважаючи на його вікові особливості, стан здоров'я та психічний стан, в момент складання заповіту, усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними?

Згідно акту повторної посмертної судово-психіатричної експертизи №24 від 02 грудня 2013 року складеного комісією експертів Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_3 на період складення заповіту 26.08.2009 року виявляв ознаки «Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом». Ступінь виразності наявного у ОСОБА_3 психічного розладу була незначною і не впливала на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент складання заповіту 26 серпня 2009 року.

Враховуючи те, що два акта судово-психіатричної експертизи є різними за своїми висновками, судом згідно ухвали суду від 20 листопада 2014 року по справі було призначено комплексну судово-психіатричну (посмертну) експертизу, на вирішення якої було поставлені такі питання: яким чином і в якій степені могли впливати на психічний стан ОСОБА_3 наявні в нього хвороби?; чи могли впливати і в якій степені на психічний стан ОСОБА_3 медичні препарати, які він приймав впродовж всього часу лікування хворіб, якими страждав?; які симптоми характерні для всього перебігу хворіб, якими хворів ОСОБА_3?; чи є характерними для хворіб ОСОБА_3 фізичний біль/ постійний чи короткочасний під час загострення хворіб/ і якщо так, то чи можливі під час цього провали пам'яті, без втрати свідомості?; якщо, згідно медичних документів, у ОСОБА_3 безпосередньо перед укладенням заповіту на фоні слабкості, головокружіння проявлялася брадипсихія та брадилалія/ сповільнення мислительних, інтелектуальних, емоційно-вольових процесів, сповільнення мови/ то чи міг він в такому стані в повній мірі контролювати хід своїх вчинків та дій?; чи міг ОСОБА_3, з врахуванням стану його здоров"я, психічного стану, наявності численних хворіб, в момент укладення заповіту 26 серпня 2009 року усвідомлювати значення вчинених ним дій та керувати ними?

Згідно заключение судебно-психиатрического эксперта №366 від 03 липня 2015 року КП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я», комісія прийшла до висновку, що «вследстие имеющегося у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент подписания завищания от 26.08.2009 г., хронического, стойкого психического расстройства в виде органического расстройства личности сочетанного ґенеза (атеросклеротического и вследствие болезни Паркинсона ) с выраженным психоорганическим синдромом (F07/8 по МКБ-10), он абсолютно не осознавал значение своих действий и не мог ими руководить».

Члени експертної комісії є атестованими судовими експертами та внесені до відповідного реєстру Міністерства юстиції України, вони були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий експертний висновок. За результатами проведеного експертного дослідження ними надана повна відповідь на порушене судом питання, ця відповідь належним чином обґрунтована та аргументована, дослідницька частина експертного висновку узгоджується з підсумковим висновком експертизи, та експертизи наданої КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» тому суд не має підстав сумніватися у правильності та об'єктивності висновку експертизи.

Що стосується складання висновку експертизи російською мовою, суд вважає, що відповідно до ст. 14 ЗУ "Про засади державної мовної політики" такий висновок не потребує додаткового перекладу на українську мову.

Відповідно до положень ч.6 і ч.7 ст.147 ЦПК України висновок експерта не є обов'язковим для суду і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу (тобто за правилами оцінки доказів). Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

Суд, не вважає належним та допустимим доказом акт повторної посмертної судово-психіатричної експертизи №24 від 02 грудня 2013 року складений комісією експертів Українського НДІ соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України, оскільки він суперечить висновкам наданими КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та КП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я», та взаємному зв'язку доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, те що ОСОБА_3 у момент посвідчення заповіту 26.09.2009 року перебував в такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним заповіту від 26 серпня 2009 року.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати заповіт, укладений ОСОБА_3 26 серпня 2009 року, яким він заповів ? частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 8 грн. 50 коп. сплаченого державного мита, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 200 грн. витрат на правову допомогу.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. І. Марчук