Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., ПоповичО.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 23 травня 2011 року вона надала відповідачеві грошові кошти у сумі 35 000 грн, а відповідач написав розписку про їх отримання та про зобов'язання повернути кошти до 23 серпня 2011 року. Крім цього, 05 травня 2011 року також надала відповідачу кошти у сумі 40 000 грн, які ОСОБА_4 зобов'язався повернути 05 серпня 2011 року. Взяті на себе зобов'язання з повернення отриманих коштів відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг у розмірі 81 750 грн, у тому числі за невиконання грошового зобов'язання згідно з розпискою від 23 травня 2011 року у сумі 35 000 грн та згідно з розпискою від 05 травня 2011 року в сумі 40 000 грн, а також 3 % річних в сумі 3 150 грн та 3 600 грн відповідно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди під час розгляду справи встановили, що згідно з розпискою від 23 травня 2011 року ОСОБА_4 отримав кошти у розмірі 20 000 грн, що еквівалентно за курсом євро до гривні 10 грн 25 коп., та 15 000 грн за курсом євро до гривні - 10 грн 90 коп., під 10 % річних. Іншим почерком дописано, що відповідач зобов'язується щомісячно, 23 числа кожного місяця виплачувати 10 % від позики, а основну суму в розмірі 35 000 грн повернути 23 серпня 2011 року. 05 травня 2011 року за договором позики ОСОБА_3 передала відповідачу грошову суму в розмірі 40 000 грн під 10 % в місяць. ОСОБА_4 відповідно до розписки був зобов'язаний щомісячно 5 числа сплачувати 10 % від суми та повернути основну суму позики у розмірі 40 000 грн.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

На відміну від договору позики кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним, оплатним і двостороннім та відмінним за своїм суб'єктним складом, оскільки кредитором може виступати лише банк чи інша кредитна установа, яка має відповідну ліцензію.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки відповідачем належним чином не виконано зобов'язання за договорами позики, укладеними між сторонами, на підставі розписок від 23 травня 2011 року та від 05 травня 2011 року, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яку суди обґрунтовано стягнули з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М. Мазур

О.В.Попович