РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобовязання вчинити певні дії , суд

Встановив:

25 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити певні дії.

Після уточнення позовних вимог шляхом подання позовної заяви в новій редакції позивачем було замінено первісного відповідача ОСОБА_4 на ОСОБА_3 та збільшено розмір позовних вимог. З урахуванням уточнення, позовні вимоги пред'явлені до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 25 000 гривень та моральної шкоди в розмірі 25 000 гривень.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27.03.2004 року між нею та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою м. Харків пров. Крилова , 14.

Відтак відповідно до вимог ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до неї як особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином вона автоматично отримала право приватної власності на земельну ділянку на якій знаходиться вищезазначений житловий будинок.

При цьому користувачі суміжних земельних ділянок відповідачі по справі, перешкоджають їй у користуванні земельною ділянкою. На думку позивача, відповідачі самостійно встановили огорожу на земельній ділянці, яка належить їй на праві приватної власності.

У судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позов та надали пояснення відповідно вищевикладеного.

Відповідач ОСОБА_2 на судове засідання не з'явився надав письмові заперечення в яких, проти задоволення позову заперечував, вважав позовні вимоги безпідставними та незаконними, вказував що жодних меж земельних ділянок не порушував користується земельною ділянкою наданоюу користування. Жодних змін меж земельної ділянки після надання у користування не виконував, парканів або інших огорож не встановлював та не змінював. Вважає позов безпідставним, а обставини на які посилається позивач не доведеними належними та допустимими доказами, у позові просить відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 проти позову заперечував, вказував на те, що ОСОБА_3 використовує земельну ділянку надану в оренду згідно договору від 26.05.2009 року, межі наданої земельної ділянки не порушувала крім того представник відповідача, зазначав, що у позивача відсутнє право власності на земельну ділянку, сама земельна ділянка, що використовує позивач в натурі не виділялась, кадастрового номеру не має. Відтак не можливо захистити право якого не існує. Проти вимог про задоволення матеріальної та моральної шкоди заперечував, мотивуючи свої заперечення відсутності у матеріалах справи належних доказів нанесення такої шкоди. Крім того представник позивача зазначав, що ОСОБА_3 не порушувала прав позивача, відтак не має жодних підстав для відшкодування шкоди.

Суд, вислухав пояснення сторін, їх представників , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що у відповідності до ст.11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони є визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

З урахуванням наведеного важливого значення набуває необхідність належного зясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд зясовує характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 27.03.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7Д позивачем було придбано у приватну власність житловий будинок № 14 з надвірними спорудами по провулку Крилова у місті Харкові. При цьому в договорі зазначається що продавець отримав право приватної власності на житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24 вересня 2003 року.

Жодних вказівок про наявність права приватної власності у продавця ОСОБА_5 на земельну ділянку на якій знаходиться відчужуване нерухоме майно та про перехід такого права до покупця договір не має.

Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України в редакції, що діяла на момент укладення договору до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Таким чином, вказаний договір купівлі - продажу зазначеного житлового будинку не містить розміру та кадастрового номеру земельної ділянки , право на яку переходила до позивача у зв'язку з переходом права власності на вказане нерухоме майно, а також свідчить про те, що попередній власник вказаного житлового будинку з надвірними будівлями також не мав правоустановчих документів на земельну ділянку, на якій розташоване зазначене нерухоме майно. Тобто не мав і права власності на таку земельну ділянку, відтак не міг і передати таке право покупцю будинку позивачу по справі.

Крім того згідно ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент укладення договору, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено у судовому засіданні позивач до цього моменту не звертався до відповідних державних органів для встановлення меж земельної ділянки, присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру та реєстрації права власності на неї. Відтак у позивача відсутнє право приватної власності на зазначену земельну ділянку.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач не довела в ході розгляду справи наявність у неї права приватної власності на земельну ділянку та факту порушення відповідачами її права.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 25 000 гривень в позовній заяві відсутні посилання з чого складається така шкода якими діями відповідачів вона нанесена та якими доказами підтверджується .

Відповідно до вимог ст..23 ,1167 ЦК України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіянихфізичнійчиюридичнійособінезаконнимидіямиабобездіяльністюіншихосіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оскільки позовна вимога позивача у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 25000 грн. ,обґрунтовані неправомірними діями відповідачів повязані з порушенням її права власності та являється похідними від позовних вимог проусунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити певні дії, а суд дійшов до висновку про необґрунтованість такого позову , то й немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215,218 ЦПК України, суд

Вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іванова І.В.