Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/475/16-ц

Провадження №2/377/248/16

10 жовтня 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі судді Орла А.С., при секретарі Прохоровій О.О., з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи і органу опіки та піклування Парнюк В.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Славутичі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Славутицької міської ради, за участю органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, - про визначення місця проживання дитини з батьком, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Славутицької міської ради, - про визначення місця проживання дитини з матір'ю, -

УСТАНОВИВ:

5 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки з вимогою визначити місце проживання їх сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3., з ним, мотивуючи позов тим, що він має кращі житлово-побутові умови, ніж відповідачка, з якою проживає їх молодша дочка у квартирі її батьків разом з ними та двома сестрами, він матеріально забезпечений краще за відповідачку, дитина більше прихильна до нього, а відповідачка не виконує рішення органу опіки і піклування і перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, тому визначення місця проживання дитини з ним буде відповідати інтересам дитини.

13 вересня 2016 року відповідачка звернулася до суду із зустрічним позовом до позивача з вимогою визначити місце проживання дитини з нею, мотивуючи його тим, що позивач у вихованні сина участі не приймав і належної уваги йому не приділяв, весь час знаходиться на роботі, веде розгульний спосіб життя, всупереч рішенню органу опіки і піклування про визначення способу участі у вихованні дитини фактично викрав у неї дитину і утримує у себе, чим завдає психологічних травм дитині. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, має необхідні матеріальні та житлово-побутові умови і достатньо часу для виховання дітей. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, а таких обставин немає.

У судовому засіданні позивач і його представник первісний позов підтримали, а зустрічний не визнали, посилаючись на те, що дитина хоче жити з батьком, який має необхідні житлово-побутові умови, влаштована до школи, за нею є постійний нагляд його та його матері, він спілкується з дитиною, яка виявляє до нього прихильність, а про матір не хоче і чути. Відповідачка фактично проживає в Чернігові, на територію якого не поширюється компетенція органу опіки і піклування м. Славутича і тому він не вправі робити свій висновок про визначення місця проживання з матір'ю. Також у зустрічній позовній заяві не зазначена адреса місця проживання матері дитини, що ускладнить виконання рішення суду. Зміна школи та місця проживання дитини завдасть їй психологічної травми. Тому визначення місця проживання сина з ним буде відповідати інтересам дитини.

Відповідачка і її представник первісний позов не визнали, зустрічний позов просили задовольнити, стверджуючи, що під час спільного проживання позивач вихованням дітей не займався, цей обов'язок постійно був покладений на неї. Кілька разів він залишав сім'ю і проживав з іншими жінками. Належної участі в утриманні дітей не брав, у зв'язку з чим йому присуджено сплату аліментів. У лютому 2016 року позивач вигнав її з квартири разом з дітьми, у зв'язку з чим три місяці вона з дітьми була змушена проживати в квартирі її батьків в м. Славутичі, а надалі повернулася до м. Чернігова, де проживала з обома дітьми в орендованій квартирі, оформила вступ сина до 1-го класу Чернігівського колегіуму, займалася його підготовкою до школи. Рішенням органу опіки і піклування було визначено спосіб участі батька у вихованні дитини, всупереч якому він, забравши одного разу сина, не повернув його, чим перешкодив вступу дитини на навчання в м. Чернігові. Позивач не дає їй можливості бачитися з сином та спілкуватися з ним і спілкуватися обом дітям між собою. Вона має житло, постійне місце роботи, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує державну допомогу на молодшу дитину, яка проживає з нею і обоє дітей не повинні бути розлучені між собою. Тому визначення місця проживання сина з нею буде відповідати інтересам дитини.

Представник служби у справах дітей та сім'ї і органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області первісний позов не підтримала, зустрічний позов підтримала, пославшись на те, що після надання відповідачкою необхідних документів, які підтверджують наявність умов для виховання дитини, органом опіки і піклування було затверджено висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю, оскільки позивач самовільно всупереч рішенню органу опіки і піклування змінив місце проживання дитини, не дає можливості матері спілкуватися з сином та дітям між собою, які не повинні бути розлучені.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що дитині краще проживати з батьком, який приділяє йому більше уваги, ніж матір, забирає його на вихідні. Коли він на роботі, дитину із школи забирає вона. В їх квартирі у дитини є ліжко, робоче місце, іграшки.

Свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10. суду показали, що були свідком двох випадків, коли одного разу відповідачка з сином прийшла ночувати до них, а вранці залишила його у них, а саме пішла забирати свої речі у батьків, з якими посварилася через вживання алкоголю. Другого разу вона забрала у матері позивача сина ОСОБА_7 вночі в одних трусах і повела його по вулиці до себе, а він плакав, не хотів йти і і казав, що хоче залишитися у бабушки. При цьому були присутні поліцейські, з якими вона прийшла.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що ОСОБА_7 краще жити з матір'ю, з якою він раніше жив весь час і тоді, коли вони кілька разів спільно не проживали через розгульний спосіб життя позивача. Крім того, у ОСОБА_7 є сестра ОСОБА_18, яка також проживає з матір'ю. Коли вони жили разом, то вихованням дітей займалася відповідачка, а позивач займався зароблянням грошей і інколи спілкувався з дітьми. Під час спільного проживання позивач одного разу побив відповідачку, наступивши їй ногою на горло, внаслідок чого позбавив її здатності розмовляти деякий час. Після припинення спільного проживання відповідачка не перешкоджала позивачеві спілкуватися з сином, однак він використав не весь час, відведений йому органом опіки на зустрічі з сином. Забирати ОСОБА_7 від матері позивача відповідачка була змушена у присутності поліцейських тому, що той самовільно його забрав і не повернув. При цьому ОСОБА_7 плакав, пояснивши причину тим, що бабусю поліція покарає.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що коли ОСОБА_7 був у них, то позивач брав його до себе без проблем. Після поїздки з ним на море, дитину не повернув. Відносини дитини як з батьком так і з матір'ю хороші. Раніше позивач кілька разів кидав відповідачку і проживав з іншими жінками. Після того, як вони припинили спільне проживання, з лютого по травень 2016 року відповідачка з дітьми проживала у них тому, що у неї окремого житла не було. За цей час позивач жодного разу дітей не відвідував і не цікавився ними.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що у липні 2016 року батьки позивача намагались забрати у відповідачки ОСОБА_7, у зв'язку з чим вона викликала поліцейських і це продовжувалося до двох годин ночі.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, ОСОБА_16, який народився ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрували шлюб 29 березня 2008 року, про що складено відповідний актовий запис № 34. При цьому дружина змінила своє прізвище на ОСОБА_3 (а.с.4, 67).

Подружжя має двох дітей: сина ОСОБА_7, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочку ОСОБА_18, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6, що підтверджено відповідними копіями свідоцтв про народження (а.с. 5, 5 зв.,65, 66).

Позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5а), де проживає його мати з двома неповнолітніми дітьми та іншими особами.

Відповідачка має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3, де проживають її батьки та сестра.

Фактично подружжя з дітьми спільно проживало в м. Чернігові у квартирі, яка належить батькові позивача.

З лютого 2016 року подружжя спільно не проживає, шлюб між ними не розірвано, діти на час припинення спільного проживання залишалися проживати з матір'ю, що з'ясовано з пояснень сторін та показань свідків.

З лютого по травень 2016 року відповідачка з дітьми проживала за місцем реєстрації, а з липня 2016 року проживала з обома дітьми і продовжує проживати з молодшою дочкою на підставі укладеного договору оренди житла у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 108-109).

Позивач після припинення спільного проживання з відповідачкою продовжує проживати з іншою жінкою у м. Чернігові у квартирі свого батька.

Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 30.03.2016 р. № 149 «Про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею» було визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та спілкуванні з ним за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2, з активізацією змістовного дозвілля, дотриманням режиму дня дитини у 1 та 3 тиждень місяця з 11.00 суботи до 16.00 неділі, у тому числі в телефонному режимі, за попередньою домовленістю між батьками (а.с.68).

У серпні 2016 року позивач без згоди відповідачки, всупереч рішенню органу опіки та піклування і без відповідного рішення суду змінив місце проживання сина ОСОБА_7, залишивши його за місцем проживання своєї матері і не повернув його відповідачці, у зв'язку з чим між ними виник конфлікт та спірні відносини щодо місця проживання цієї дитини.

З того часу дитина фактично проживає з матір'ю позивача, де створено належні житлово-побутові умови для її виховання, навчається в Славутицькій ЗОШ I-III ступенів № 1 Славутицької міської ради Київської області в 1-А класі. На вихідні дні дитину до себе забирає позивач.

Позивач має постійне місце роботи за графіком 5-ти денного робочого тижня з 2-ма вихідними днями та тривалістю робочого дня 8 годин, за яким за останні шість місяців перед зверненням до суду йому нараховано заробітної плати на загальну суму 40969,97 грн. (а.с.101).

З його заробітної плати згідно виконавчих листів від 09.11.2006 р. № 2-482-2006 та від 02.07.2010 р. № 2-283 проводяться: утримання аліментів на користь ОСОБА_19 на утримання сина ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 01.02.2009 р. в розмірі 30%; утримання аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 01.08.2010 р. по ІНФОРМАЦІЯ_9 - 10% і з 01.08.2016 р. - 1/6 частини заробітної плати (а.с.97, 99, 159).

Крім того, згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 22 вересня 2016 року (справа № 377/541/16-ц) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 1/6 частини заробітку до її повноліття, починаючи з 28.07.2016 р. та аліменти в розмірі 1/17 частки заробітку до досягнення дитиною трьох років (а.с.113, 160-165).

Відповідачка є фізичною особою-підприємцем, зареєстрована як платник єдиного податку, за 2014 рік мала дохід від підприємницької діяльності на загальну суму 95236 грн. (а.с.102, 103-107, 146, 147-153).

Також вона має постійне місце роботи з 02.06.2016 р. з нарахованим доходом за два місяці і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 26.11.2015 р. (а.с.154, 155).

Відповідачка отримує державну допомогу по догляду за дитиною з 01.10.2015 р. по 30.09.2018 р. у розмірі 860 грн. щомісяця (а.с. 96, 166).

На підставі договору оренди відповідачка користується житловим приміщенням у виді однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.141).

За цією адресою вона проживає з дочкою ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_6. Для сина ОСОБА_7 окреме спальне місце на момент обстеження відсутнє. Дитина буде спати на дивані з матір'ю. У квартирі є місце для дозвілля дитини. Квартира з усіма комунальними зручностями, забезпечена необхідними меблями та побутовою технікою (а.с.143).

Згідно довідки навчального закладу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно зарахований на навчання до списків учнів 1-Д класу Чернігівського колегіуму № 11 у 2016-1017 н.р. (а.с.144).

Згідно довідки ДЗ СМСЧ-5 від 13.09.2016 р. ОСОБА_3 на обліку у наркологічному кабінеті поліклініки не перебуває (а.с. 114, 145).

З довідки № 36 від 04.10.2016 р., виданої Чернігівським ДНЗ «Теремок № 46» та характеристики дитини видно, що ОСОБА_7 відвідував дитячий садок з 09.2013 р. по 02.2016 р.. Батько ОСОБА_1 не приймав участі у вихованні дитини, а саме на батьківських зборах не з'являвся, за харчування не сплачував, на святкових заходах був відсутній. До дитячого садка дитину приводила і забирала його мати ОСОБА_3. Дитина характеризується цілком позитивно (а.с. 167, 168).

Згідно висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради від 06.10.2016 р. доцільним є проживання дитини ОСОБА_7 разом з матір'ю ОСОБА_3, яка матеріально і житлом забезпечена, дбає про фізичний та духовний розвиток дитини, дитина відвідувала позашкільні заклади, гуртки, активно проводила дозвілля. З нею проживає молодша дочка ОСОБА_18. Для гармонійного, повноцінного розвитку дітей їх роз'єднання є недоцільним. ОСОБА_1 у серпні 2016 року без згоди ОСОБА_3 забрав сина ОСОБА_7 до себе, змінивши місце проживання дитини (а.с. 135, 136).

Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини 1 статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За правилом частини 2 цієї статті орган опіки і піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, учасником якої є Україна, дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як було встановлено в судовому засіданні з показань свідків та наданих письмових доказів, які суд оцінює в сукупності та взаємозв'язку і вважає переконливими, в сім'ї позивача і відповідачки згідно з розподілом сімейних обов'язків вихованням дітей займалася відповідачка, яка належним чином виконувала ці обов'язки, дбала про фізичний та духовний розвиток дітей, їх стан здоров'я, отримання освіти, підготовку до самостійного життя. Після припинення спільного проживання обоє дітей залишилися проживати з відповідачкою, а позивач сплачував аліменти за рішенням суду. Рішенням органу опіки та піклування було визначено способи участі позивача у вихованні сина ОСОБА_7 та спілкуванні з ним, всупереч якому та без відповідного рішення суду позивач самочинно змінив місце проживання дитини, передавши її на виховання своїй матері, що спричинило конфлікт між ними та створення загрози психічному здоров'ю дитини, а у подальшому створював умови для унеможливлення спілкування відповідачки з сином. Внаслідок цього відповідачка була позбавлена можливості спілкування з сином та участі у його вихованні, а діти позбавлені можливості якнайчастіше спілкуватися між собою. Подружжя має двох малолітніх дітей, які для гармонійного розвитку та з врахуванням їх віку не повинні бути розлучені як між собою, так і з своєю матір'ю. Відповідачка має необхідні житлово-побутові умови для виховання дітей, самостійні доходи, досвід догляду за дітьми, дбає про їх фізичний та духовний розвиток, стан здоров'я і підготовку до самостійного життя, не зловживає алкогольними напоями. Її нормальні взаємовідносини з сином та їх взаємна прихильність до зміни позивачем місця проживання дитини сумніву не викликали і підтверджені дослідженими доказами.

Суд при вирішенні спору керується загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, таких як рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, забезпечення дитині можливості здійснення її прав, максимально можливе урахування інтересів дитини, засад справедливості, добросовісності та розумності і моральних засад суспільства.

Виходячи з викладеного, суд погоджується з висновком органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради про доцільність проживання дитини з матір'ю, що відповідатиме найвищим інтересам дитини.

Доводи позивача та його представника про те, що відповідачка негативно впливала на дитину і що дитина більше прихильна до нього суд вважає недоведеними, непереконливими і надуманими.

Позивач не має також досвіду виховання малолітніх дітей, догляду за ними, станом їх здоров'я, ці обов'язки в сім'ї фактично не виконував, а виховання сина після зміни місця його проживання передоручив своїй матері без згоди відповідачки.

Інші доводи позивача та його представника, такі як неналежна компетенція органу опіки і піклування, не зазначення у зустрічній позовній заяві адреси місця проживання дитини, не містять правового підґрунтя і до уваги судом не беруться.

На підставі викладеного, суд вважає правильним відмовити у задоволенні первісного позову і задовольнити зустрічний позов.

При вирішенні питання про розподіл документально підтверджених судових витрат по оплаті судового збору та правової допомоги, суд згідно правил ст. 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідачки: сплачений судовий збір на суму 551,20 грн.; витрати на правову допомогу адвоката: 500,00 грн. - консультація за 1 год.; 1000,00 грн. - вивчення та аналіз позовної заяви з додатками за 2 год.; 1000,00 грн. - підготовка до участі у справі за 2 год.; 500,00 грн. - участь у судовому засіданні за 1 год.; всього 3551,20 грн. (а.с. 61, 120, 121).

Керуючись ст. 3, 4, 15, 109, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні первісного позову.

Задовольнити зустрічний позов.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, з матір'ю ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на суму 3551 гривню 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі її подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. С. Орел