Єдиний унікальний номер 226/647/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1809/2016
Головуючий в 1 інстанції: Петунін І.В.
Доповідач: Новікова Г.В.
УХВАЛА

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Новікової Г. В.,

суддів: Папоян В.В., Гапонова А.В.,

при секретарі: Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду від 29 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Квартира перебуває у комунальній власності. Рішенням виконкому Димитровської міської ради від 17.05.2006 року №207 наймачем жилого приміщення визнано її, замість колишнього чоловіка, який виписався. У цій квартирі з нею також зареєстровані син ОСОБА_2, онука ОСОБА_3, правнук ОСОБА_4 Її син ОСОБА_2 не проживає в квартирі з червня 2004 року, тобто більше одного року. Він добровільно покинув житло та проживає фактично за адресою: АДРЕСА_2. У квартирі особистих речей ОСОБА_2 не має, комунальні послуги по квартирі він не сплачує. Через те, що відповідач зареєстрований у квартирі, їй нараховують оплату за вивіз твердих побутових відходів та газ, що завдає їй зайве фінансове навантаження. Вказувала, що відповідач також порушує ч.1 ст.3, ч.1 ст.6, ч.1 ст.7 «Про свободу пересування на вільний вибір місця проживання в Україні», ст.47 Конституції України, ч.4 ст.9,71,72 ЖК України. Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Димитровського міського суду від 29 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зазначила, що суд не вірно застосував ст.71 ЖК України, відповідно до якої при тимчасовій відсутності наймача зберігається житло протягом шести місяців і цей строк може бути продовжений за заявою наймача.

Відповідач не надав суду доказів того, що він подавав заяви власнику житла з приводу продовження строку найму житлового приміщення; судом не встановлено доказів того, що у відповідача є будь-які перешкоди у користуванні житлом, окрім пояснень самого відповідача та його співмешканки ОСОБА_5, до свідчень якої потрібно ставитись критично з приводу зацікавленості у вирішенні справи. Надумані перешкоди у користуванні житлом спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_6, відповідно яких ніяких конфліктів у користуванні житлом між сторонами не було.

Крім того, судом встановлено, що відповідач вже вибув на постійне місце проживання, а відповідач не спростовує цей факт; судом встановлено, що дійсно існує заборгованість за ТПВ 35,37, а це вказує, що відповідач не повністю зацікавлений в збереженні житла; відповідач добровільно покинув житло та проживає фактично за адресою: АДРЕСА_2; у квартирі особистих речей відповідача немає, зацікавленості в користуванні житловим приміщенням відповідач не виказує, перешкод відповідачу ніхто не чинить; відповідач не довів суду того, що дійсно він звертався із проханнями надати йому ключі, усунути перешкоди або спроб користування житлом.

В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою, отриманою сторонами особисто (а.с.159,160).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин.

Відповідно до абз. 1 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд може продовжити пропущений строк у разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо).

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Судом першої інстанції встановлено, що наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . За вказаною адресою згідно довідки житлового органу зареєстровані ОСОБА_2-син ОСОБА_1, ОСОБА_7-онука та ОСОБА_4-правнука ОСОБА_1.

Згідно з копією акту від 16.06.2011 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 в дійсності не проживає з 2004 р., відповідно до копій актів від 01.10.2015р. та від 16.02.2016р. - з 2005 року.

Згідно з рішенням комісії від 02.12.2015 року ОСОБА_1 призначено житлову субсидію на період з жовтня 2015р. по вересень 2016р. включно.

ОСОБА_2 є інвалідом 3-ї групи внаслідок загального захворювання, по спірній квартирі також сплачував житлово-комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату за газ, вивіз ТПВ та обслуговування будинку та прибудинкової території за період 2012 - червень 2016 року.

Рішенням Димитровського міського суду від 22.09.2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням відмовлено.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 був відсутнім в спірній квартирі понад встановлені законом строки з поважних причин, а тому відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірним житлом. Поважність причин його не проживання в квартирі підтверджено тими обставинами, що сторони є родичами, між ними склалися неприязні стосунки. Відповідач не має вільного доступу до спірного житла за відсутності ключів від неї, що підтвердила свідок ОСОБА_6, однак інтерес до житла не втратив,так як частково оплачує комунальні послуги. Надані суду акти лише фіксують факт не проживання відповідача в спірній квартирі, однак не містять в собі причин його не проживання. Висновки суду відповідають положенням ст..71,72 ЖК України.

Доводи про те , що відповідач залишив спірне житло у зв'язку із конфліктною ситуацією нічим не спростовуються.

Посилання на те, що відповідач вибув на інше постійне місце проживання не можуть бути прийнятими до уваги, так як спростовуються встановленими обставинами. Суду не надано доказів того,що відповідач має інше постійне місце проживання. Проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 не є доказом того, що відповідач вибув на інше постійне місце проживання, так як зазначена квартира належить його знайомій ОСОБА_5, ОСОБА_2 же до вказаної квартири ніякого відношення не має.

Заборгованість по спірній квартирі на 01.08.2016 року за вивіз ТБО в сумі 35,37 грн. не може свідчити про те, що ОСОБА_2 втратив інтерес до спірного житла.

Вказівка на те, що в спірній квартирі відсутнє майно відповідача, що свідчить про його не проживання в квартирі, не може бути прийнята до уваги, оскільки така обставина на може спростувати висновок про поважність причин не проживання в спірній квартирі.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи,приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права,яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Димитровського міського суду від 29 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: Судді: