У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Попович О.В.,
Остапчука Д.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», головного державного виконавця відділу примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області СанжариОлександра Михайловича про виключення садового будинку з акта опису й арешту майна, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7, Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»), головного державного виконавця відділу примусового виконання управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області Санжари О.М. про виключення садового будинку з акта опису й арешту майна.

Посилалася на те, що 04 лютого 2015 року був складений акт опису й арешту майна у зв'язку з виконанням виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2011 року у справі № 2-2369/11 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вказаного акта описано та накладено арешт на садовий будинок, що розташований на землях Великоберезовицької селищної ради у садовому товаристві «Нива» по АДРЕСА_1, альтанку, господарську будівлю, вбиральню, відмостку та огорожу. ОСОБА_6 вважала, що спірне майно слід виключити з акта опису й арешту, оскільки спірне майно належить їй на праві власності, відповідно до договору дарування від 14 червня 2011 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 03 грудня 2015 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Знято арешт з переданого у власність ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, укладеного 14 червня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, цегляного садового будинку, позначеного на плані під літерою «А», загальною площею 120,2 кв. м, дерев'яної альтанки, позначеної в плані літерою «Б», площею 5,2 кв. м, господарської будівлі під літ. «В», площею 10,2 кв. м, дерев'яної вбиральні під літ «Г», площею 1,2 кв. м, бетонної відмостки - І, загальною площею 12,9 кв. м, металевої огорожі І-IV, що розташовані в Тернопільській області на землях Великоберезовицької селищної ради у садовому товаристві «Нива» по АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» ЛарченкоІ.М., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що на момент складання акта опису й арешту майна від 04 лютого 2015 року спірне майно належало ОСОБА_7, оскільки договір дарування не був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд керувався тим, що непроведення позивачкою державної реєстрації права власності на подарований їй садовий будинок не позбавляє її права власності на цей об'єкт нерухомості, яке виникло на підставі неоспореного договору дарування.

Із такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційний судом не дотримано.

27 травня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором у розмірі 252 599 грн 52 коп. та пені у розмірі 75 000 грн.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05 жовтня 2011 року, винесеною державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Стрілковою І.П. при примусовому виконанні виконавчого листа від 29 вересня 2011 року у справі № 2-2369, накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_7 (а. с. 78).

Зі змісту Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців № 73684560 від 20 жовтня 2014 року вбачається, що ОСОБА_7 на праві власності належить садовий будинок що розташований на землях Великоберезовицької селищної ради у садовому товаристві «Нива» по АДРЕСА_1 (а. с. 39, 40).

Згідно з актом опису й арешту майна від 04 лютого 2015 року державним виконавцем складений опис та накладений арешт на садовий будинок, позначений на плані під літерою «А», загальною площею 120,2 кв. м, дерев'яну альтанку, позначену в плані літерою «Б», площею 5,2 кв. м, господарську будівлю під літ. «В», площею 10,2 кв. м, дерев'яну вбиральню під літ «Г», площею 1,2 кв. м, бетонну відмостку - І, загальною площею 12,9 кв. м, металеву огорожу І-IV, що розташовані в Тернопільській області на землях Великоберезовицької селищної ради у садовому товаристві «Нива» по АДРЕСА_1 (а. с. 5, 6).

За договором дарування від 14 червня 2011 року ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_6 прийняла у дар садовий будинок, що розташований на землях Великоберезовицької селищної ради у садовому товаристві «Нива» по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Дарувальник, який передав річ підприємству, організації транспорту, зв'язку або іншій особі для вручення її обдаровуваному, має право відмовитися від договору дарування до вручення речі обдаровуваному. Якщо дарунок направлено обдаровуваному без його попередньої згоди, дарунок є прийнятим, якщо обдаровуваний негайно не заявить про відмову від його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Згідно зі статтею 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Таким чином, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно було враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (чинному на момент укладення договору дарування) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

У пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК України) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК України).

Таким чином, непроведення позивачкою реєстрації права власності на подарований їй будинок, не тягне за собою жодних правових наслідків, які випливають з договору дарування, оскільки вказаний договір вважається неукладеним, а тому і право власності на нерухоме майно, у даному випадку садовий будинок та земельну ділянку, залишаються за ОСОБА_7, яка є боржником за виконавчим провадженням.

Таким чином, суд першої інстанції, перевіривши всі обставини справи, встановивши, що у позивачки не було права власності на момент складання акта опису й арешту майна, оскільки не було проведено державної реєстрації договору дарування нерухомого майна, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд помилково зазначив, що право власності у позивачки виникло з моменту прийняття майна у дар та скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 339, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни задовольнити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 03 грудня 2015 року скасувати, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 серпня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
Д.О. Остапчук
О.В. Попович
О.М. Ситнік