Ухвала іменем україни 09 листопада 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради та департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - управління з питань охорони об'єктів культурної спадщини Одеської міської ради, про витребування майна, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року заступник прокурора Приморського району

м. Одеси звернувся до суду з указаним позовом в інтересах Одеської міської ради та департаменту комунальної власності Одеської міської ради, обґрунтовуючи його тим, що нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 272,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, є комунальною власністю Одеської міської ради.

Зазначав, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від

12 березня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та інших було визнано право власності на спірне приміщення підвалу за ОСОБА_4

Вказана справа розглядалась судами неодноразово та останнім судовим рішенням, а саме ухвалою Приморського районного суду від 24 лютого

2012 року, позов Одеської міської ради, представництва по управлінню комунальної власності Одеської міської ради, управління освіти та науки Одеської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та інших було залишено без розгляду.

Водночас, 14 травня 2007 року ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 з приводу нежитлового підвального приміщення, загальною площею 272,6 кв.м., яке розташоване за адресою:

АДРЕСА_1, який, в свою чергу, уклав договір купівлі-продажу від 08 червня 2007р. з ОСОБА_13, яка продала спірне приміщення ОСОБА_14

31 серпня 2010 року ОСОБА_4 прийняла у спадщину від ОСОБА_14 вищезазначене нежиле підвальне приміщення та 28 січня

2012 року уклала з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу 2/100 частки допоміжного нежитлового підвального приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1.

Беручи до уваги зазначене, заступник прокурора Приморського району м. Одеси просив поновити йому строк позовної давності, витребувати вищевказане приміщення з незаконного володіння та визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від

30 вересня 2014 року позовні вимоги заступника прокурора Приморського району м. Одеси задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеького міського нотаріального округу Барба В.О. 14 травня 2007 року, реєстраційний № 1529.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5 2/100 частини нежитлового підвального приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 98/100 частин нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Визнано за Одеською міською радою право власності на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 272,6 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня

2014 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від

30 вересня 2014 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня

2014 року відмовлено в задоволенні позову заступника прокурора Приморського району м. Одеси, в інтересах Одеської міської ради та департаменту комунальної власності Одеської міської ради, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на нерухоме майно.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 червня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов заступника прокурора Приморського району м. Одеси, в інтересах Одеської міської ради та департаменту комунальної власності Одеської міської ради, до

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5про витребування майна, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на нерухоме майно задоволено частково.

Поновлено прокурору Приморського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради та департаменту комунальної власності Одеської міської ради строк для звернення до суду з позовом .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 14 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Барба В.О., реєстраційний № 1529.

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради 2/100 частини нежитлового підвального приміщення, яке розташовано за адресою:

АДРЕСА_1.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради 98/100 частин нежитлового підвального приміщення, яке розташовано за адресою:

АДРЕСА_1.

У задоволенні позову заступника прокурора Приморського району

м. Одеси в інтересах Одеської міської ради та департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення загальною площею 272,6 кв.м, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1, відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 04 червня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що заступником прокурора Приморського району м. Одеси пропущено строк позовної давності, безпідставно здійснюється представництво інтересів Одеської міської ради, а також не доведено недійсність договорів купівлі-продажу спірного майна та необхідність його витребування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову суд апеляційної інстанції виходив із того, що усі правочини з приводу відчуження спірного нежитлового підвального приміщення є нікчемними, а тому його власник - територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради мають право витребувати зазначене нерухоме майно на підставі ст. 388 ЦК України. Строк позовної давності підлягає поновленню, оскільки представники Одеської міської ради та департаменту комунальної власності Одеської міської ради підтримали заяву прокурора про поновлення строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

Проте погодитися із висновками суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 цієї статті органи та інші особи, які відповідно до

ст. 45 ЦПК України звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до частини першої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п. 4

ч. 1 цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України не поширюється на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі № 6-832цс15.

Однак судом апеляційної інстанції не було встановлено коли саме Одеська міська рада та департамент комунальної власності Одеської міської ради довідались або могли довідатися про порушення їхніх прав та законних інтересів, а відтак чи пропустив заступник прокурора Приморського району м. Одеси строк позовної давності при зверненні до суду із даним позовом.

При цьому поновлюючи заступнику прокурора Приморського району м. Одеси строк позовної давності для звернення до суду із позовом, судом апеляційної інстанції взагалі не зазначено правових підстав з яких виходив суд при поновленні зазначеного процесуального строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Однак оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, неповно встановив фактичні обставини справи, не зазначив правових підстав з яких виходив суд при поновленні строку позовної давності для звернення до суду із даним позовом, що відповідно до ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При цьому, враховуючи зазначені порушення норм процесуального права, суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити доводи касаційної скарги щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 04 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович