26.09.2016 Єдиний унікальний № 371/767/16-ц
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2/371/ 406 /16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Харченко І.С.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника органу

опіки та піклування

Миронівської районної

державної адміністрації Фесенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Миронівського районного суду Київської області із позовом про позбавлення батьківських прав його дочки ОСОБА_4, щодо онучки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому також просив стягнути з неї аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Орган опіки та піклування Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання свого представника не делегував, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, клопотання про розгляд справи за її відсутності не надала, про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом оголошення у пресі в офіційному печатному органі газети «Урядовий кур'єр».

Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, не є перешкодою для розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач являється матір'ю малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим 09 січня 2008 року виконкомом Вільховецької сільської ради Богуславського району Київської області (а.с. 7).

До лютого 2016 року малолітня ОСОБА_5 проживала разом із відповідачем за адресою: АДРЕСА_1. З лютого 2016 року малолітня ОСОБА_5 проживає разом з її дідом, позивачем по справі ОСОБА_1

Із актів обстеження квартири АДРЕСА_1 від 23 грудня 2015 року та від 23 березня 2016 року вбачається, що квартира, у якій проживали відповідач та її малолітня дочка, знаходиться в антисанітарному стані, відсутні меблі, холодильник, посуд, продукти харчування (а.с. 8, 17).

Відповідно до характеристики відповідача, виданої виконкомом Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області 23 березня 2016 року № 02/33-396, її донька ОСОБА_4 часто пропускає навчання, ходить брудною, одягненою не за погодою та голодною (а.с. 15).

Із характеристики малолітньої ОСОБА_5, наданої Центральненською загальноосвітньою школою I-III ступеня 24 березня 2016 року № 48 вбачається, що вона має низький рівень розвитку інтелекту, низький розвиток мовлення, часто не може потрапити до квартири через відсутність у ній матері, чи її зайнятість. Мати не цікавиться навчанням дочки, не піклується про її зовнішній вигляд, не відвідує батьківських зборів (а.с. 18).

Допитані в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дали покази, що малолітня ОСОБА_5 під час проживання з відповідачем була завжди голодною, їла навіть сиру вермішель, займалась з матір'ю жебрацтвом в електричках.

Таким чином судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідне харчування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти.

Орган опіки та піклування Миронівської райдержадміністрації 20 квітня 2016 року зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її малолітньої дочки ОСОБА_5.

Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості».

Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім'ї якої проживає дитина.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 179 Сімейного кодексу України опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, суд приходить до висновку, що аліменти можуть стягуватись на користь особи, яка піклується про дитину (опікуна), який має право розпоряджатися аліментами.

Зважаючи на те, що малолітня ОСОБА_5 з лютого 2016 року проживає разом з позивачем, перебуває на його утриманні, саме він опікується дитиною та в судовому засіданні підтвердив намір стати її опікуном у випадку задоволення його позову, то суд приходить до висновку, що аліменти на утримання ОСОБА_5 слід стягувати саме на його користь.

Суд відхиляє позовні вимоги про присудження аліментів на користь установ де буде утримуватись малолітня ОСОБА_5, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, влаштування дитини до закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, як це передбачено ст. 193 Сімейного кодексу України.

При прийнятті рішення суд приймає до уваги проживання дитини протягом більш ніж семи місяців у сім'ї позивача, який є її дідом, виховує дитину, опікується її здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком. Особисте виховання відповідачем дитини буде негативно впливати на її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховання дитини, здобуття нею освіти та підготовку її до самостійного життя.

Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з 30 червня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 2 від 30 червня 2016 року.

Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 150, 155, 157, 164, 165, 166, 179, 180, 184, 193 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 15, 57 - 60, 61, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 210, 212-215, 218, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

3.Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи із 30 червня 2016 року до досягнення дочкою повноліття, за умови встановлення опікунства ОСОБА_1 над малолітньою ОСОБА_5.

4.Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

5.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

6.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис А.С. Поліщук

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук