Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/409/15-ц Головуючий у 1-й інст. Руденко З.Б. Категорія 47 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест Холдинг» до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія обєднана», треті особи: Реєстраційна служба Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, відділ Держземагенства у Ружинському районі Житомирської області, про визнання недійсним договору оренди землі та скасування його державної реєстрації,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія обєднана» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року,

встановила:

В квітні 2015 року ТОВ "Украгроінвест Холдинг"(далі товариство) звернулося з даним позовом, в якому просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Технологічна аграрна компанія обєднана» (далі ПАТ «ТАКО») і скасувати його державну реєстрацію вказаного правочину.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 22 травня 2006 року між товариством та ОСОБА_2 було укладено зареєстрований у встановленому порядку договір оренди належної відповідачу відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №124787 земельної ділянки, площею 2.95 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а 25 грудня 2009 року - додаткову угоду до цього договору, відповідно до яких строк дії договору оренди було продовжено до 2019 року. На підставі вказаного договору позивач користується належною відповідачу земельною ділянкою.

Проте 01 серпня 2014 року ОСОБА_2 уклав з іншою особою, а саме - ПАТ "ТАКО" ще один договір оренди землі, відповідно до якого передав в оренду зазначеному товариству земельну ділянку, яка перебуває в оренді у позивача. Вказаний договір було зареєстровано реєстраційною службою Ружинського районного управління юстиції Житомирської області.

Оскільки на одну і ту саму земельну ділянку оформлені документи, які підтверджують право оренди, і надають обом суб'єктам господарювання право користування земельною ділянкою та отримувати з неї врожай, позивач вважає, що укладений відповідачем та ПАТ "ТАКО" договір оренди землі порушує його права та суперечить вимогам законодавства.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди, укладений 01 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ТАКО» на земельну ділянку, площею 2.95 га, кадастровий номер :03:000:0039, яка розташована на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належить ОСОБА_2 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №124787 від 15 червня 2004 року. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ПАТ «ТАКО» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд при ухваленні рішення не врахував, що постановою окружного адміністративного суду Житомирської області від 24 вересня 2015 року було визнано протиправними та скасовано рішення Ружинського відділу Житомирської філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" від 22 травня 2006 року і 25 грудня 2009 року про державну реєстрацію договору оренди землі та додаткової угоди до нього, укладених ТОВ "Украгроінвест Холдинг" і ОСОБА_2

Також суд не звернув уваги на те, що постановою Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2010 року по справі № К-8025/09 визнано недійсним і скасувано п.3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, яка передбачала державну реєстрацію земельних ділянок, договорів оренди землі структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

Крім того, враховуючи відсутність у графі 18 прізвища та підпису особи, яка провела реєстрацію договору оренди землі та додаткової угоди нього, укладених між ТОВ «Украгроінвест Холдинг» та ОСОБА_2, апелянт вважає, що реєстрація фактично не проведена.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2.95 га, розташованої на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0039, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №124787, виданого 15 червня 2004 року на підставі рішення Ружинської районної державної адміністрації від 26 лютого 2004 року №116 (т.1 а.с.14 т.2 а.с.93).

Із матеріалів справи убачається, що 22 травня 2006 року між власником земельної ділянки площею 2.95га ОСОБА_2 і ТОВ "Украгроінвест Холдинг" - як орендарем земельної ділянки, на 5 років був укладений договір оренди спірної ділянки, зареєстрований 01 жовтня 2006 року за №08 у Державному реєстрі земель Ружинського відділення Житомирської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (т.1 а.с. 10).

25 грудня 2009 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до Договору про продовження його строку на 10 років. Правочин зареєстрований у Ружинському відділі Житомирської філії ДП "Центр державного земельного кадастру" (запис №57 від 25 грудня 2009 року) (т.1 а. с. 12).

Положення статті 125 ЗК України (в редакції від 31 березня 2006 року) передбачають, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

В чинній на час укладення оспорюваного договору оренди землі редакції вказаної статті передбачено, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст.ст.18, 20 Закону України "Про оренду землі" (в редакції до 01 січня 2013 року) - договір оренди землі підлягає державній реєстрації та набирає чинності після його державної реєстрації.

Статтею 202 ЗК України (в редакції до 01 січня 2013 року) передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснювалась у складі державного реєстру земель, що складався з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок та поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Ця ж норма Земельного кодексу України в редакції від 07 липня 2011 року зазначала, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам №135 від 23.05.2003р. "Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства" Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", зареєстрованим МЮУ 27 травня 2003р. за №408/7729, встановлено, що реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює державне підприємство "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", на який було покладено повноваження щодо ведення державного реєстру земель.

Пунктом 3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, зареєстрованої Міністерством юстиції України 04 червня 1999 року за №354/3647 (в редакції до 20 квітня 2010 року) передбачено, що Державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами вказаного Центру ДЗК при Держкомземі України.

Таким чином, в період 2006 - 2009 років реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки, у т.ч. договорів оренди земельних ділянок, здійснювалась у Державному реєстрі земель державним підприємством «Центр державного земельного кадастру».

Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ", права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Доказами проведення на законних підставах реєстрації спірних правочинів є договір оренди землі від 22 травня 2006 року, акт прийому-передачі земельної ділянки від 22 травня 2006 року, додаткова угода до договору оренди землі від 01 жовтня 2006 року, акт визначення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) від 25 грудня 2009 року, Книга реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право користування землею договорів оренди землі (т.1 а. с.7-10, 11, 12, 13, т.2 а. с.53-54).

Починаючи з 2013 року державну реєстрацію прав на земельні ділянки покладено на Укрдержреєстр, повноваження якого закріплено в Положенні про Державну реєстраційну службу, затвердженому Указом Президента України від 06 квітня 2011 року за № 401/2011р., тобто Державний земельний кадастр функціонує паралельно із Державним реєстром речових прав на нерухоме майно.

Діяльність органів державної реєстрації речових прав з 01 січня 2013 року регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", частиною 1 статті 9 якого передбачено право державного реєстратора запитувати від органів виконавчої влади відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у т.ч. земельні ділянки.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, продовжуючи отримувати орендну плату за користування земельною ділянкою від позивача, 01 серпня 2014 року уклав з ПАТ "ТАКО" договір оренди цієї ж земельної ділянки.

Право оренди вказаної земельної ділянки відповідно до останнього договору було зареєстровано за ПАТ "ТАКО" Реєстраційною службою Ружинського районного управління юстиції Житомирської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за індексним № 26308190 від 02.09.2014 року ( т.2 а. с. 97).

З матеріалів справи убачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, позивач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди.

Згідно з роз'ясненням Державної реєстраційної служби України №2951/05-15-13 від 06 серпня 2013 року « Щодо запобігання випадків подвійної реєстрації прав оренди на земельну ділянку за різними право набувачами» встановлено, що з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку державний реєстратор повинен запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, які здійснювали їх державну реєстрацію до 01 січня 2013 року.

Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору і вимог земельного законодавства.

Орендареві забезпечується захист його прав на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ст. ст. 13,15, 27 Закону "Про оренду землі").

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові по справі №6-162ц13, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Суд першої інстанції правильно визнав, що існування одночасно двох правочинів щодо одного об'єкту договору та зобов'язань, суперечить законодавству України та породжує наслідки зобов'язань по цим договорам одночасно.

Згідно положень ст.ст. 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд приймає тільки ті докази, які стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачі не надали суду доказів того, що при реєстрації оспорюваного договору оренди землі державний реєстратор перевірив відсутність реєстрації договорів оренди на спірну земельну ділянку.

Сторони не ставили питання про визнання недійсним, розірвання чи припинення дії договору оренди землі від 22 травня 2006 року і додаткової угоди до нього від 25 грудня 2009 року також не надано доказів визнання недійсними, розірвання чи припинення дії цих правочинів на час укладення оспорюваного договору оренди земельної ділянки між відповідачами.

Посилання ПАТ «ТАКО» на те, що постановою окружного адміністративного суду Житомирської області від 24 вересня 2015 року було визнано протиправними та скасовано рішення Ружинського відділу Житомирської філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" від 22 травня 006 року і 25 грудня 2009 року про державну реєстрацію договору оренди землі та додаткової угоди до нього, укладених ТОВ "Украгроінвест Холдинг" і ОСОБА_2 не мають правового значення.

Як вказана постанова, так і постанова Вищого адміністративного суду України від 20 квітня 2010 року по справі № К-8025/09 про визнання недійсним і скасування п.3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, набрали законної сили, відповідно 14 грудня 2015 року і 20 квітня 2010 року, не існували на час укладання договору оренди і додаткової угоди між ОСОБА_2 і позивачем, і пройшли державну реєстрацію до винесення вказаних постанов, а саме: у 2006 році і 2009 році зворотної дії в часі не мають.

Постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року не існувала на час укладення 01 серпня 2014 року спірного договору і реєстрації 02 вересня 2014 року права оренди землі за ПАТ «ТАКО».

Вирішуючи спір та встановивши факт існування одночасно двох правочинів щодо одного об'єкту договору та зобов'язань, що суперечить законодавству України та породжує наслідки зобов'язань по двом договорам одночасно, суд першої інстанції за вказаних обставин, з посиланням на докази та навівши відповідні мотиви, обґрунтовано задовольнив позов в частині визнання недійсним вказаного правочину.

Також є правильним висновок суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування державної реєстрації спірного правочину, оскільки вказані повноваження належать державному реєстратору, як це передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3502/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України цього ж дня за № 1429/20167.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Таким чином, у відповідності до положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Технологічна аграрна компанія обєднана» відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: