Справа № 569/2748/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Музичук Н.Ю.

при секретарі - Довбенко Г.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на проживання в квартирі та зняття із реєстрації,

в с т а н о в и в :

10 Березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на проживання в АДРЕСА_1 та зняття її із реєстрації.

В позовній заяві вказує, що він є законним власником квартири АДРЕСА_1. Дана квартира належить позивачу на праві приватної власності, а раніше його частка у спільній власності складала ? поряд з іншим співвласником ОСОБА_3, яка є мамою відповідача. Згідно рішення Рівненського міського суду від 30 листопада 2015 року по цивільній справі № 569/11405/15-ц за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_1, останній сплатив грошову компенсацію ОСОБА_3 вартості частки квартири та став єдиним власником даної квартири.

26 Листопада 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розлучені, їхня дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилась проживати з мамою за адресою : АДРЕСА_2. у бабусі. На даний час тісних зв'язків з дочкою не підтримує. Факт її проживання за іншою адресою засвідчують Висновки органу опіки та піклування від 22.11.2013 року. Окрім того Акти житлової комісії ЖКП "Покровське" від 12.10.2015 року та 03.03.2016 року вказують, що відповідачка ОСОБА_2 АДРЕСА_3 не проживає.

Вказує, що в зв'язку із реєстрацією відповідачки у вище вказаній квартирі він змушений сплачувати вартість комунальних послуг, не може отримати субсидію, а тому змушений звернутися до суду.

Згідно наданих суду заперечень відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає. Вказала, що дійсно, після розлучення її батьків вона залишена на проживання із матір»ю. Постійним місцем її проживання та реєстрації матері була квартира АДРЕСА_4, яка належала на праві приватної спільної часткової власності її батьку ОСОБА_1 та мамі ОСОБА_3. Зв'язку із квартирою мати не втрачала, її відсутність пов'язана з виїздом за кордон на заробітки та тим фактом, що позивач змінив замки в дверях, що було перешкодою до потрапляння до її частки в квартирі.

В 2011 році позивач звертався до суду про захист права власності шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 Рішенням Рівненського міського суду від 29 березня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено та вказано, що рішення суду про усунення перешкод у користуванні власністю в розумінні Закону не є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Пізніше Рішенням Рівненського міського суду від 12 червня 2012 року були визначені частки у спільній сумісній власності на спірну квартиру в розмірі по ? частині на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Також, рішенням Рівненського міського суду від 13 лютого 2013 року був встановлений порядок користування даною квартирою. В свою чергу, тільки рішенням Рівненського міського суду від 30 листопада 2015 року право власності ОСОБА_3 на ? частку квартири припинено.

На даний час у відповідача немає іншого постійного місця проживання. ОСОБА_2 є студенткою першого курсу денного відділення інституту міжнародних відносин Київського національного університету ім. Т.Шевченка, тимчасово проживає в гуртожитку на період навчання. Навчання закінчується 30.06.2019 року. Додала, що долучені позивачем акти, датовані 12.10.2015 року та 03.03.2016 року, не можуть бути беззаперечним доказом не проживання відповідача без поважних причин, оскільки вони вказують на відсутність в той період, але не вказують причину відсутності.

Відповідно до ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Тобто, протягом усього періоду навчання за відповідачем зберігається право користування жилою площею спірної квартири. В майбутньому має намір користуватись житлом вказаної квартири.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх безпідставністю та справу розглянути без її участі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій подані до суду письмові заперечення підтримала, в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником цілої квартири АДРЕСА_5 на підставі Рішення Рівненського міського суду від 30 листопада 2015 року.

В даній квартирі, крім позивача, зареєстрована також дочка позивача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією будинкової книги та копією паспорта відповідача.

Згідно ст. ст. 1, 3 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тобто діє принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ч. 1. ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що до 27 лютого 2016 року відповідачка була неповнолітньою та її місце проживання і реєстрації визначалось за місцем проживання і реєстрації її матері ОСОБА_3, оскільки сімейні відносини між позивачем, батьком відповідача, та її матір»ю припинені, а рішенням Рівненського міського суду від 26 листопада 2009 року неповнолітня відповідач була залишена на проживання зі своєю матір'ю.

Відтак, оцінюючи встановлені на підставі дослідженого рішення Рівненського міського суду в справі №2-9774/09 від 26 листопада 2009 року вищенаведені обставини, суд приходить до висновку про те, що фактична відсутність неповнолітнього, залишеного на проживання із матір»ю, відповідача, як колишнього члена сім»ї, в спірній, належній її батькам на праві спільної часткової власності до 30.11.2015 року, квартирі АДРЕСА_6 до досягнення нею повноліття 27 лютого 2016 року мала місце із поважної причини, і не може бути визнаною без поважних причин, як це передбачено ст. 405 ЦК України.

На даний час у відповідача не має іншого постійного місця проживання. ОСОБА_2 навчається в іншому місті - є студенткою першого курсу денного відділення Інституту міжнародних відносин Київського національного університету ім. Т.Шевченка. Навчання закінчується 30.06.2019 року, що підтверджується довідкою № 6894, виданою 21 січня 20016 року Інститутом міжнародних відносин Київського національного університету ім. Т.Шевченка .

Таким чином, долучені позивачем акти, датовані 12.10.2015 року та 03.03.2016 року, затверджені начальником КП «Покровське», не можуть бути прийняті беззаперечним доказом не проживання відповідача в спірній квартирі без поважних причин, оскільки вони вказують на відсутність в той період, але не підтверджують неповажну причину відсутності.

Інших доказів позивача на підтвердження обставин не проживання відповідача за зареєстрованим місцем проживання без поважних на те причин, також відмови позивачу в отриманні субсидії та сплати завищеної плати комунальних послуг по причині реєстрації неповнолітнього на час призначення такої відповідача, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, позивачем не надано і не може бути надано, оскільки поясненнями вказується на відсутність таких.

За наведених встановлених на підставі досліджених доказів обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10,11,57-60, 208,209,212-215,218,223, 292,294 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на проживання в АДРЕСА_7 та зняття її із реєстрації за вказаним місцем проживання відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через місцевий суд поданням апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а для осіб які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук