Справа №591/5056/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Грищенко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/932/16 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Ільченко О. Ю.

з участю секретаря судового засідання- Кияненко Н.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на заочне рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 лютого 2016 року

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

16 липня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» (далі - Банк) звернувся до суду з вищезгаданим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - кредитний договір). Відповідно до умов договору Банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в сумі 30000 доларів США, з кінцевим терміном повернення коштів 22 червня 2029 року та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,85 % на рік.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 213257 від 25 червня 2008 року.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 213258 від 25 червня 2008 року.

Відповідно до умов договорів поруки, кожен поручитель окремо зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

У зв'язку з неналежним виконанням умов вказаного кредитного договору ОСОБА_3 станом на 30 червня 2015 року має заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів в сумі 29926,96 доларів США та 12226,75 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, в тому числі: заборгованість по кредиту строкова - 26339,30 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена - 737,39 доларів США, заборгованість по процентах строкова - 297,16 доларів США, заборгованість по процентах прострочена - 2553,11 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 2954,35 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 9272,40 грн.

Посилаючись на такі обставини, Банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0 від 25 червня 2008 року стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суму боргу в розмірі 29926,96 доларів США - заборгованість по кредиту та процентам та 12226,75 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 лютого 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 29 926, 96 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30 червня 2015 року становить 628925, 78 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 12226, 75 грн.

В апеляційні скарзі Банк по суті посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить змінити заочне рішення суду першої інстанції.

По суті доводить, що судом у мотивувальній частині заочного рішення помилково наведені розрахунки заборгованості за кредитним договором із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на 26 серпня 2015 року. Також доводить, що суд проігнорував позовні вимоги про стягнення заборгованості у валюті, без еквіваленту в гривні, що передбачено кредитним договором. Судом не дотримано процедуру солідарного стягнення суми заборгованості окремо з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також окремо з ОСОБА_3 та ОСОБА_5, як було зазначено позивачем у позовній заяві. В іншій частині заочне рішення не оскаржується.

У судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» - Павленко А.А. підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалюючи оскаржуване заочне рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконують взятих на себе зобов'язань, а саме відповідно до умов кредитного договору від 25 червня 2008 року укладеного між Банком та ОСОБА_3 та умов договорів поруки від 25 червня 2008 року № 213257 укладеного між Банком та ОСОБА_4, від 25 червня 2008 року № 213258 укладеного між Банком та ОСОБА_5, тому мусять нести солідарну відповідальність та з них підлягає стягненню на користь Банку заборгованість у розмірі 29926,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30 червня 2015 року становить 628925,78 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 12226,75 грн.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався не повністю.

Так, як убачається з п. 1.1. договору поруки № 213257 від 25 червня 2008 року укладеного між Банком та ОСОБА_4, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 24 червня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У п. 1.3. згаданого Договору зазначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Пунктом 1.4. вказаного Договору передбачено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною (а.с.15).

Також, як убачається з п. 1.1. договору поруки № 213258 від 25 червня 2008 року укладеного між Банком та ОСОБА_5, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25 червня 2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Пунктом 1.3. вищезгаданого Договору передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Пунктом 1.4. вказаного Договору передбачено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною (а.с.18).

Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як убачається з вищезгаданих договорів поруки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спільно поруку не давали, отже не можуть відповідати перед Банком солідарно.

Кожен з цих поручителів самостійно відповідає з боржником перед Банком як солідарні боржники.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про солідарну відповідальність всіх трьох відповідачів не ґрунтуються на законі, тому заочне рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково навів у мотивувальній та резолютивній частинах заочного рішення розрахунки заборгованості за кредитним договором із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на час виникнення заборгованості.

Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Банк має таку ліцензію (а.с. 42-45).

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У справі, яка є предметом перегляду, у мотивувальній та резолютивній частинах заочного рішення наведені розрахунки заборгованості за кредитним договором із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на час виникнення заборгованості, проте такий порядок її визначення невстановлений вищезгаданими кредитним договором та договорами поруки.

Отже, такий висновок суду першої інстанції є необґрунтованим і не узгоджується з вимогами частини другої статті 533 ЦК України.

За таких обставин, заочне рішення суду першої інстанції у вищезгаданих частинах підлягає зміні з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь Банку сума сплаченого ним судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 4019,40 грн., тобто по 1339,80 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п. 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м.Суми від 29 лютого 2016 року в даній справі в оскаржуваній частині змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 29926,96 доларів США та 12226,75 грн. заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 29926,96 доларів США та 12226,75 грн. заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на повернення судового збору 1339,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на повернення судового збору 1339,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на повернення судового збору 1339,80 грн.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -