Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Карташова Світлана Іванівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на рішення Московського районного суду м. Харкова від

24 липня 2014 року, рішення апеляційного суду Харківської області від

15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ «АБ «Укргазбанк) звернулось до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його, що 26 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 2 644 000 дол. США зі сплатою 12,5% річних строком до 25 грудня 2012 року.

На забезпечення виконання даного кредитного договору між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 09 червня 2008 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку було передано будинок АДРЕСА_1

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року стягнуто на користь банку в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від

26 грудня 2007 року в розмірі 1 664 543 грн 02 коп. та 2 630 252,33 дол. США.

Крім того заочним рішенням Московського районного суду

м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 09 червня 2008 року № 16/08-Б визнано недійсним та виключено з Державного реєстру іпотек відповідний запис про іпотеку.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 квітня

2012 року заочне рішенням Московського районного суду м. Харкова від

11 вересня 2009 року скасовано, запис про заборону відчуження об'єкта нерухомого майна поновлено.

На підставі договору купівлі-продажу від 07 травня

2012 року власником квартири АДРЕСА_1, літ. В-5 у

м. Харкові став ОСОБА_4

Посилаючись на те, що до теперішнього часу заборгованість за кредитним договором не погашена, ПАТ «АБ «Укргазбанк» просило в рахунок погашення такої заборгованості, розмір якої становить 3 664 801,99 дол. США та 23 800 945 грн 13 коп. пені, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, літ. В-5 у

м. Харкові, власником якої є ОСОБА_4, який відповідно вимог ст. 23 Закону України «Про іпотеку» набув статус іпотекодавця за іпотечним договором від 09 червня 2008 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 липня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року, позовні вимоги ПАТ «АБ «Укргазбанк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_5 по кредитному договору № 20 від 26 грудня 2007 року в розмірі

3 664 801,99 дол. США та 23 800 945 грн 13 коп. пені на користь ПАТ «АБ «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції ПАТ «АБ «Укргазбанк» за договором іпотеки № 16/08-Б від 09 червня 2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_1, літ. В-5 у м. Харкові, яка належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. 07 травня 2012 року за реєстровим

№ 1269, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону та ст. 39 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною продажу предмета іпотеки у розмірі

90 % від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності, але не нижчої за звичайні ціни на цей вид майна.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 вересня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 червня

2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня

2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 березня

2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року змінено, доповнено резолютивну частину рішення суду першої інстанції в частині порядку звернення стягнення на нерухоме майно. Зазначено, що звернення стягнення на нерухоме майно проводиться шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 688 100 грн, але не нижчої за звичайні ціни на цей вид майна.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2016 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «АБ «Укргазбанк» суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що у зв'язку з переходом права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до ОСОБА_4 останній набув статус іпотекодавця, а відтак має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, а тому банк має право на задоволення всієї суми боргових вимог за рахунок спірної квартири, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону та

ст. 39 Закону України «Про іпотеку». При цьому, суд першої інстанції зазначив, що спірна квартира може бути реалізована за ціною, встановленою на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Суд апеляційної інстанції змінюючи рішення суду першої інстанції зазначив, що початкова ціна предмета іпотеки має бути визначена відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності у розмірі 688 100 грн.

Судами встановлено, що 26 грудня 2007 року між ВАТ «АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 2 644 000 дол. США зі сплатою 12,5% річних строком до 25 грудня 2012 року.

На забезпечення виконання кредитного договору 09 червня 2009 року між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передали в іпотеку банку належний їм на праві власності будинок № АДРЕСА_1

Відомості про іпотеку були внесені до Державного реєстру іпотек та накладено заборону на відчуження нерухомого майна.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року вказаний договір іпотеки визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Державного реєстру іпотек.

Зазначене рішення суду було скасовано рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2012 року, запис про заборону відчуження об'єкта нерухомого майна поновлено.

Проте, під час чинності заочного рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було відчужено квартиру АДРЕСА_1, літ. В-5 у м. Харкові.

На момент розгляду справи власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07 травня 2012 року став ОСОБА_4

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року на користь банку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 664 543 грн 02 коп. та 2 630 252, 33 дол. США.

При цьому судами встановлено, що вказане рішення суду на час розгляду даної справи боржниками не виконано.

Згідно наданого ПАТ «АБ «Укргазбанк» розрахунку розмір заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором від 28 серпня

2007 року станом на 01 червня 2013 року складає 3 664 801,99 дол. США та 23 800 945 грн 13 коп.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Встановивши у справі, яка переглядається, факт переходу до відповідача права власності на нерухоме майно під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на підставі незаконного судового рішення, суди дійшли обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин ст. 23 Закону України «Про іпотеку», поширення її дії на відповідача та збереження обтяження цього майна іпотекою за іпотечним договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-63цс15.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

За вимогами ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, а також з аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», в розумінні норми ст. 39 цього Закону зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1923цс15).

Враховуючи зазначене висновок апеляційного суду щодо встановлення в рішення суду початкової ціни іпотечного майна є законним та обґрунтованим. Доводи касаційної скарги даного висновку не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до положень ч. 1

ст. 335 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня

2014 року, в незмінній частині після апеляційного перегляду, рішення апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

Т.О.Писана