н/п 2/490/2819/2015 Справа № 490/2995/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2016 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Кваша С.О., з участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції - Черненко Г.О., представника відповідачів Головного управління державної казначейської служби України в Миколаївській області та Державної казначейської служби - Хмельницького В.С., прокурора - Тонканцова С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_6 до відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з даним позовом до відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції (далі - ВДВС Южноукраїнського МУЮ), Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, згідно останніх уточнень просила стягнути з держави шляхом списання з державного бюджету України через Державну казначейську службу України зі спеціально визначеного рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових та службових осіб всього 93229 грн. 10 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправними діями ВДВС Южноукраїнського МУЮ Миколаївської області, 525 грн. 26 коп. інфляційних збитків, 20000 грн. 00 коп. відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також судові витрати. В обгрунтування позову позивач послалась на неправомірність, як на її думку дій та рішень, вчинених і прийнятих державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП № 40602252, відкритого за виконавчим листом, виданим 23 січня 2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва щодо стягнення кредитних коштів на користь ПАТ "УкрСиббанк". Так, позивач послалась на ті обставини, що в рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем був складений акт опису і арешту майна, а саме: автомобілю Мазда-5, реєстраційний номер НОМЕР_1, який мав бути переданий на реалізацію не пізніше 29 січня 2014 року. Оскільки на той час коштів, які вимагав сплатити ВДВС Южноукраїнського МУЮ на підставі постанови від 14 листопад 2013 року в сумі 24440 грн. 97 коп. в неї (ОСОБА_6.) не було, вона вимушена була позичити у своєї знайомої ОСОБА_7 3057 доларів США строком на 13 місяців, а саме: до 26 лютого 2015 року. 27 січня 2014 року виконавчий збір перерахований ВДВС Южноукраїнського МУЮ і в той же день поданий адміністративний позов про оскарження постанови про стягнення виконавчого збору. 28 січня 2014 року за перебування автомобілю на спеціальному майданчику нею (позивачем) сплачено 1488 грн. 00 коп. та отриманий транспортний засіб. 28 березня 2014 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2014 року в адміністративній справі № 814/249/14 дії ВДВС Южноукраїнського МУЮ щодо складання постанови про стягнення виконавчого збору визнані неправомірними, а постанова скасована. В свою чергу, вона (ОСОБА_6 26 лютого 2015 року повернула ОСОБА_7 91741 грн. 10 коп., що є еквівалентом 3057 доларів США на день розрахунку. Оскільки ВДВС Южноукраїнського МУЮ до Державної казначейської служби України з відповідним поданням про списання безпідставно сплачених коштів не звернувся, вона (ОСОБА_6.) просила про списання спірних сум на підставі ч. 2 ст. 22 ЦК України, ст. 1173 ЦК України, ч. 3 ст. 11 ЗУ "Про державну виконавчу службу" та ч. 2 ст. 87 ЗУ "Про виконавче провадження". Спричинення моральної (немайнової) шкоди позивач обґрунтовувала тим, що більше року її родина була вимушена жити в умовах жорсткої економії, в тому числі і на продуктах харчування, Щоденні думки про повернення боргу в умовах економічної кризи призвели до психологічного дискомфорту, зниженого та нестійкого настрою, порушення сну, постійної емоційної напруги, нервозності, дратівливості, тощо. Моральну шкоду позивач просили списати на підставі ст. 23 ЦК України.

Усною ухвалою суду від 28 липня 2015 року до участі в справі в якості співвідповідача притягнута Державна казначейська служба України

В судовому засіданні представники позивача вимоги позову підтримали, підтвердили викладені в позовній заяві обставини.

Представники відповідачів та прокурор позов не визнали за його безпідставністю.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2014 року винесеній в адміністративній справі № 814/249/14 слідує наступне.

05.11.2013 року до ВДВС Южноукраїнського МУЮ надійшла заява представника ПАТ "УкрСиббанк" про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого документа.

На підставі зазначеного вище виконавчого документу державним виконавцем ВДВС Южноукраїнського МУЮ відрите виконавче провадження та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2013 ВП № 40602252 із зазначенням строку для самостійного виконання у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вищезазначену постанову направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що повернулася до відправника з відміткою: "за закінченням терміну зберігання".

У зв'язку з невиконанням рішення суду у строк наданий для самостійного виконання, державним виконавцем 14 листопада 2013 року на підставі статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з ОСОБА_6 виконавчого збору та стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, копії яких направлено на адресу боржника простою кореспонденцією.

Постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2013 року позивач отримала за своєю письмовою заявою 08 січня 2014 року. Внаслідок цього позивач була позбавлена можливості скористатися правом самостійно виконати рішення суду в строк до 7 днів.

20 січня 2014 року позивачем була подана заява до відповідача про відкладення провадження виконавчих дій з зобов'язанням добровільного виконання рішення. ВДВС Южноукраїнського МУЮ данні дії не вчинив, посилаючись на те, що були відсутні підстави для відкладення провадження виконавчих дій в зв'язку з тим, що боржник був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження 08 січня 2014 року.

22 січня 2014 року борг по виконавчому документу, відповідно до якого була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача на користь ПАТ "УкрСиббанк" було сплачено у повному обсязі, що підтверджується заявою стягувача за вих. № 9 від 22.01.2014.

23 січня 2014 року позивачем до ВДВС Южноукраїнського МУЮ подано заяву про долучення до матеріалів виконавчого провадження оригінал заяви стягувача від 22.01.2014 та копію повідомлення про анулювання заборгованості перед АТ "УкрСиббанк" з проханням про закриття виконавчого провадження. Відповідачем виконавче провадження не було закрите на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 14 листопада 2013 року.

Встановивши такі факти Миколаївський окружний адміністративний суд дійшов висновку про те. що оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 листопада 2013 ВП № 40602252, ОСОБА_6 отримана лише 08 січня 2014 року, то оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 14 листопада 2013 року ухвалена в період коли ще не сплив строк самостійного виконання боржником рішення суду та є передчасною. За такого, Миколаївським окружним адміністративним судом позов ОСОБА_6 був задоволений, дії ВДВС Южноукраїнського МУЮ щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 14 листопада 2013 року визнані протиправними, а постанову про стягнення виконавчого збору - скасовано.

Постанова набрала законної сили 19 листопада 2014 року.

Розглядом даної цивільної справи суд також встановив наступне.

24 січня 2014 року в рамках виконавчого провадження ВП № 40602252 державним виконавцем ВДВС Южноукраїнського МУЮ складений акт опису й арешту майна, відповідно якого був накладений арешт та описаний належний на праві власності позивачу автомобіль Мазда-5, реєстраційний номер НОМЕР_1, а також визначена дата реалізації - не раніше 29 січня 2014 року.

Даний акт позивач у судовому порядку не оспорювала.

27 січня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладений договір позики, відповідно умов якого позикодавець передала позичальнику 3057 доларів США строком на 13 місяців, а саме: до 26 лютого 29015 року з цільовим призначенням - сплата виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 40602252. Валютою повернення коштів цим договором передбачена українська гривня за офіційним курсом Нацбанку України в день фактичного повернення позики.

В цей же день, 27 січня 2014 року, згідно платіжного доручення № 473 від 27 січня 2014 року ОСОБА_6 перерахувала 24490 грн. 97 коп. виконавчого збору на виконання постанови від 14 листопада 2013 року.

28 січня 2014 року за квитанцією б/н ОСОБА_6 сплатила МФ ДП МВС України "Інформ-Ресурси" 1488 грн. 00 коп. за утримання автомобіля Мазда-5 на спеціальному майданчику та в цей же день звернулася з заявою до ВДВС Южноукраїнського МУЮ в якій просила виготовити та надати подання до органу Державної казначейської служби України щодо повернення перерахованих коштів судового збору.

Відповідно відповіді ВДВС Южноукраїнського МУЮ вих. № 2/1601 від 13 лютого 2015 року кошти, отримані від ОСОБА_6 в якості сплати виконавчого збору, зараховані до державного бюджету України.

Даних про те, що ОСОБА_6 зверталась із такою ж заявою до ВДВС Южноукраїнського МУЮ після набрання законної сили постановою Миколаївського окружного апеляційного суду від 28 березня 2014 року, матеріали справи не містять.

29 січня 2014 року виконавче провадження ВП № 40602252 закінчене на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом.

26 лютого 2015 року ОСОБА_6 повернула ОСОБА_7 еквівалент 3057 доларів США в національній валюті, передавши кредитору 91741 грн. 10 коп.

В силу ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно ч. 3 ст. 11 ЗУ "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Частиною 2 ст. 87 ЗУ "Про виконавче провадження" встановлено, що збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З установлених судом фактів слідує, що сума, про списання якої прохає позивач не є шкодою у розумінні наведених правових норм.

Так, перераховані ОСОБА_6 27 січня 2014 року 24490 грн. 97 коп. грошових коштів в якості виконавчого збору на виконання чинної на той час постанови від 14 листопада 2013 року, підлягають поверненню позивачу на підставі п/п 5 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та п. 16 "Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників", затвердженого постановою КМУ № 45 від 30 січня 2013 року.

Сплачені ОСОБА_6 28 січня 2014 року на користь МФ ДП МВС України "Інформ-Ресурси" 1488 грн. 00 коп. за утримання автомобіля Мазда-5 на спеціальному майданчику не є витратами позивача, спрямованими на відновлення порушеного права, які позивач вимушена була понести внаслідок неправомірних дій ВДВС Южноукраїнського МУЮ так як акт опису й арешту автомобіля позивачем у суді не оспорювався.

Щодо різниці коштів (91741 грн. 10 коп. - 24490 грн. 97 коп.) 67250 грн. 13 коп., втрачених на коливанні курсу валют, суд вважає, що вони також не є збитками, заподіяними позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача. Таке твердження суд обґрунтовує наступним.

По-перше: виключно від волі ОСОБА_6 залежала та обставина чи укладати договір позики в національній грошовій одиниці України - гривні, у тому числі шляхом укладення кредитного договору із будь-якою банківською установою на свій розсуд, чи отримати ці кошти (хоч і безвідсотково), але у іноземній валюті - доларах США, враховуючи відомі вже на той час ризики різкого падіння курсу української гривні, зокрема, відносно долара США. У зв'язку з цим суд не вбачає правових підстав для покладення такого чинника як валютний ризик в якості обґрунтування факту заподіяння збитків позивачу з вини ВДВС Южноукраїнського МУЮ або будь-кого з інших відповідачів. Тобто, позивач у випадку відсутності грошових коштів, мала можливість отримати кредит у гривні, і в подальшому вимагати відшкодування відсотків, але цього не зробила.

По-друге: з обставин справи не вбачається тих обставин, що позивач дійсно знаходилася у такому скрутному становищі, що вимушена була брати у позику грошові кошти для сплати виконавчого збору. Навпаки, обставини справи свідчать про те, що як тільки позивач дізналася, що внаслідок невиконання нею кредитних зобов'язань перед ПАТ "УкрСиббанк" існує загроза втратити транспортний засіб, що є предметом застави, позивач у стислі строки погасила всю заборгованість перед банком, яка складала в цілому 105572 грн. 45 коп. З викладеного суд робить висновок про те, що позивач спроможна була станом на січень 2014 року не тільки сплатити борг за кредитним договором, а і виконавчий збір.

По-третє: виконавчий збір був сплачений ОСОБА_6 добровільно на підставі чинної на той час постанови ВДВС Южноукраїнського МУЮ від 14 листопада 2013 року про стягнення виконавчого збору. В свою чергу, позивач отримала постанову про відкриття виконавчого провадження 08 січня 2014 року, а відтак, установлений законом семиденний строк для добровільного виконання рішення суду закінчився для позивача 15 січня 2014 року. Добровільне виконання мало місце 22 січня 2014 року, тобто після закінчення установленого законом строку, що має наслідком сплату виконавчого збору боржником, у даному випадку - ОСОБА_6, і це є справедливим.

По-четверте: Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 28 березня 2014 року задовольнив адміністративний позов ОСОБА_6 виключно з підстав передчасності винесення оспорюваної постанови, тобто стосовно дій, та рішень які ВДВС Южноукраїнського МУЮ були вчинені та прийняті в листопаді 2013 року. В свою чергу, спірні правовідносини сторін стосуються проміжку часу з 08 січня 2014 року до 29 січня 2014 року, а за цей період будь-які дії, чи рішення, внаслідок яких були порушені права позивача ВДВС Южноукраїнського МУЮ не вчинювались та не приймались.

На підставі викладеного у задоволенні позову ОСОБА_6 в частині присудження на її користь за рахунок державного бюджету України відшкодування майнової шкоди слід відмовити.

Оскільки судом не установлено порушень прав позивача під час проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження ВП № 40602252, суд не вбачає правових підстав для відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в позові судові витрати позивача присудженню за рахунок державного бюджету України не підлягають.

Керуючись ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Батченко