Справа №592/6145/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Князєв В. Б.
Номер провадження 22-ц/788/775/16 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

Першого Державного пожежно-рятувального загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 березня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Першого Державного пожежно-рятувального загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області, третя особа - ОСОБА_4,

про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Першого державного пожежно-рятувального загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді, - 96651 грн. 58 коп., моральної шкоди - 1500 грн. та 55,12 грн. - витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і закриття провадження у справі з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 належить на праві власності автомобіль Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2014 року випуску (а.с.12).

05 травня 2015 року по вул. Ільїнській у м. Суми ОСОБА_4, керуючи автомобілем ЗІЛ-432921 д.н.НОМЕР_5, не вибрав безпечної дистанції між транспортними засобами та допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем НОМЕР_2.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2015 року встановлено, що названа ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_4 п. 13.1 Правил дорожнього руху; ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Встановлено, що під час ДТП ОСОБА_4 займав посаду водія 1 державної пожежно-рятувальної частини Першого державного пожежно-рятувального загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області та скоїв ДТП під час виконання трудових обов'язків (а.с.127).

Внаслідок ДТП належний ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, зокрема, деформацію задньої частини автомобіля: задній бампер, піддержувач бампера, кришка багажника, ліве та праве заднє крило, задні фари, подряпини на задньому склі та ін. (а.с.14, 15).

На підставі "Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", укладеного між Державним пожежно-рятувального загоном Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області (страхувальником) та ПрАТ "СК "ВУСО" (страховиком), остання 05 червня 2015 року виплатила ОСОБА_3 страхове відшкодування заподіяної майнової шкоди в сумі 50000 грн. (а.с.88-89, 90, 91).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки шкода майну ОСОБА_3 була завдана ОСОБА_4 при виконанні ним трудових обов'язків, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування майнової шкоди різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме, 96651,58 грн.; крім того, неправомірними діями, які полягали в порушенні ПДР України, позивачеві спричинено моральну шкоду, пов'язану з ДТП та пошкодженням майна, на відшкодування якої суд стягнув 1500 грн.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були підстави для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 та ч.1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачається, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідач не погоджується з постановленим у справі рішенням з тих підстав, що 1. спір, який розглядається у даній справі, підвідомчий господарському суду, 2. що суд невірно визначив розмір заподіяної позивачу шкоди та 3. що позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди.

Названі доводи апеляційної скарги не можна визнати обґрунтованими з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування заподіяної йому шкоди, ОСОБА_3 посилався на те, що являється власником автомобіля НОМЕР_2. На підтвердження названого надав відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що він перебуває у шлюбі, названий автомобіль був куплений за спільні кошти подружжя для потреб його сім'ї.

В обґрунтування своїх доводів про те, що спір підвідомчий господарському суду, представник відповідача посилався на те, що позивач використовував автомобіль Toyota Corolla у своїй підприємницькій діяльності, а тому, на думку представника відповідача, названий автомобіль належить позивачу як фізичній особі-підприємцю. Проте, на підтвердження названих доводів відповідач доказів суду не надав, вони ґрунтуються лише на припущеннях самого представника відповідача.

В той же час у судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач пояснив, що у своїй підприємницькій діяльності займається вантажними перевезеннями, для цього у нього у власності є вантажний автомобіль. Позивач наполягав на тому, що автомобіль Toyota Corolla був куплений для потреб його сім'ї. Колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу, доводи позивача про те, що сам по собі факт, що він інколи використовував автомобіль Toyota Corolla з метою доїхати до місця роботи та ін., не дає підстав вважати названий автомобіль власністю ФОП ОСОБА_3

В обгрунтування своїх доводів про те, що суд невірно визначив розмір заподіяної позивачу шкоди, відповідач посилався на те, що судом не була проведена авто-товарознавча експертиза, та що суд безпідставно поклав в основу рішення висновок спеціаліста, в той час як мав покласти в основу рішення докази про фактичні витрати позивача, які він поніс у зв'язку з ремонтом автомобіля. Проте, названі доводи апеляційної скарги не можна визнати такими, що заслуговують на увагу, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України передбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підтвердження розміру заподіяної шкоди позивач надав суду Висновок авто-товарознавчого дослідження №027/2015 від 18 травня 2015 року, проведеного судовим експертом ОСОБА_5, який має відповідну вищу освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю "Визначення вартості колісних транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу", свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів ФДМУ № 2830 від 01.10.2002 р., має Сертифікат оціночної діяльності від 17.01.2013 р., стаж експертної діяльності з 1980 р. ( ас. 16-54-57 ).

З названого висновку авто-товарознавчого дослідження від 18.05.2015 р. № 027/2015 вбачається, що вартість матеріальної шкоди, завданої власникові автомобіля марки Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_3 внаслідок ДТП, що сталося 05 травня 2015 року, складає 146651,58 грн., з яких :

вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 10019,50 грн.,

вартість необхідних для відновлення ТЗ матеріалів без ПДВ - 5485,65 грн.,

вартість складників (пошкоджених або потребуючих заміни за умов експлуатації деталей) без урахування ПДВ - 117774,65 грн.,

втрата товарної вартості ТЗ - 13371,78 грн. (а.с.16-87).

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для недовіри названому Висновку авто-товарознавчого дослідження. В апеляційній скарзі відповідач також не навів будь-яких мотивів, за яких можна було б вважати названий Висновок невірним.

Слід також зазначити наступне. Під час розгляду справи у суді першої інстанції за клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 23 грудня 2015 року була призначена авто-товарознавча експертиза (ас.131). 15 лютого 2016 року експертна установа надіслала суду повідомлення про неможливість надання експертного висновку у зв'язку його несплатою (ас.139). Провадження у справі судом першої інстанції було відновлено і представник відповідача не наполягав на проведенні експертизи.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що ні в апеляційній скарзі, ні в суді апеляційної інстанції представник відповідача не заявив клопотання про проведення у справі авто-товарознавчої експертизи та готовність для її оплати.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач надав апеляційному суду товарний чек від 03 липня 2015 року, з якого вбачається, що вартість ремонту автомобіля НОМЕР_4, здійсненого ФОП ОСОБА_6, становить 129000 грн., з яких :

вартість замінених деталей --116000 грн.,

вартість фарбування деталей автомобіля - 7000 грн.,

вартість заміни крила заднього лівого, правого, панелі задньої; усунення перекосу багажного відділення - 6000 грн.

Крім того, позивач пояснив, що окрім сплачених ним ФОП ОСОБА_6 129000 грн., він поніс додаткові витрати на відновлення технічного стану автомобіля, а саме: на придбання бризговиків - 800 грн., придбання емблеми та марки автомобіля (фірмового значка та назви Toyota Corolla) - 3000 грн., він заново тонував заднє скло - 900 грн.; поніс витрати, пов'язані з доставкою автомобіля в ремонтні майстерні і т.і. Позивач пояснив, що у розмірі фактично понесених ним витрат на відновлення технічного стану автомобіля не враховується розмір втрати товарної вартості автомобіля, який також необхідно зараховувати у загальний розмір заподіяної йому майнової шкоди.

Позивач також пояснив, що автомобіль Toyota Corolla був куплений ним в автосалоні у 2014 році, тобто до пошкодження під час ДТП автомобіль був практично новий, а тому вважає, що визначений спеціалістом у Висновку авто-товарознавчого дослідження розмір втрати товарної вартості ТЗ у 13371,78 грн., не відповідає його реальному розміру. Вважає, що постановлене у справі рішення є законним і справедливим.

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни рішення суду в частині визначення розміру майнової шкоди, заподіяної позивачу пошкодженням належного йому автомобіля, оскільки розмір цієї шкоди доведений висновком спеціаліста.

Колегія суддів також вважає, що розмір суми 1500 грн., стягнутої на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, визначений судом з урахуванням усіх обставин справи, зокрема, характеру заподіяної позивачу моральної шкоди, обсягу його моральних страждань, пов'язаних з ДТП, пошкодженням його майна, порушенням його звичайного способу життя, а також часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. В цій частині рішення суду відповідає вимогам ст.ст.23, 1187 ЦК України та роз'ясненням, наданим у п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", а доводи апеляційної скарги про протилежне є необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Першого Державного пожежно-рятувального загону Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.