АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3145/16 Головуючий 1 інстанції
Категорія : договірні Доповідач Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Дельта Банк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,-

ВСТАНОВИЛА :

04 серпня 2015 року представник позивача звернувсь до суду з позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0709/29/07-С від 06.06.2007 року в сумі 2358722, 50 грн., з яких : 1 329854, 30 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 579369, 69 грн.- за відсотками , 404246 ,00 грн. - пеня, 33 186,89грн.- суми за ставкою 3% від прострочення заборгованості за тілом кредиту та 12064,63грн. сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам , звернути стягнення на предмет іпотеки - належну відповідачу на праві власності квартиру № 106, що знаходиться в будинку № 1 по вул. Чичибабіна у місті Харкові , яка складається із 2-х кімнат, загальною площею 61,5 кв.м. та житловою-36, 5 кв.м. шляхом визнання за позивачем права власності на вказану квартиру, визнавши за позивачем право власності на неї .

Вказані вимоги , з посиланням на ст.ст. 514, 516, 509, 526 ЦК України ст.ст. 7, 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», обгрунтовавав тим, що за зазначеним вище кредитним договором , укладеним між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем, остання отримала кредитні кошти на споживчі цілі в розмірі 73500,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,4 % річних.

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем 06.06.2007 року було укладено договір іпотеки № 0709/29/07-С,за умовами якого відповідач передала в іпотеку зазначену квартиру.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги як за кредитним, так і за забезпечувальним зазначеними вище договорами.

Як на підставу вказаних позовних вимог представник позивача зазначає на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого виникла вказана заборгованість ( а.с.1-6).

Представником відповідача 05.10.2015 року до суду подано заяву про застосування до вимог позивача про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у звязку зі спливом строку позовної давності ( а.с.63).

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 березня 2016 року в задоволенні вказаних позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам та порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача, з посиланням на пункт 7.6 умов зазначеного кредитного договору, яким передбачено дію договору до повного погашення Позичальником заборгованості за кредитним договором , процентів , а також погашення при наявності простроченої заборгованості і пені і штрафів , зазначає на необґрунтоване застосування судом першої інстанції до вимог позивача строку позовної давності.

Представник позивача також зазначає на необґрунтований висновок суду першої щодо підстав відмови в задоволенні позовних вимог позивача про звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності за зазначену квартиру, на відсутність в іпотечному договорі будь - яких умов щодо права ОСОБА_5 на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ОСОБА_5 права власності на предмет іпотеки та з посиланням на пункт 4.4 умов договору іпотеки ст. ст.33,12, частини 1 та 2 ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» , ч.1 ст. 11 ЦПК України, зазначає, що визначений іпотечним договором спосіб задоволення вимог іпотекадержателя не перешкоджає йому застосувати інші , встановлені ЗУ «Про іпотеку» способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того,що позивач пропустив встановлений законом строк позовної давності для звернення до суду з позовом щодо погашення відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором та відсутності у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на зазначене вище іпотечне майно.

При цьому , судом першої інстанції встановлено , підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується що 06.06.2007 року між ПАТ Кредитпромбанк» ( далі ОСОБА_3) та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №0709/29/07-С (далі Договір), відповідно до умов якого відповідач отримала в ОСОБА_5 кредитні кошти в розмірі 73700,00 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою 13, 4 % та терміном повернення кредитних коштів 10 травня 2012 року та щомісячною сплатою кредитних коштів до 10-го числа кожного місяця по 1521, 25 доларів США .

Згідно до пункту 7.6. умов вказаного Договору, цей договір набуває чинності з моменту надання Позичальнику кредитних коштів відповідно до умов цього договору і діє до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, процентам за користування кредитом, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредиту та сплату процентів, а також штрафи, передбачені цим договором ( а.с.7-10).

Згідно до укладеної ОСОБА_5 та відповідачем 16.01.2012 року додатковою угодою до вказаного Договору, сторони встановили термін повернення одержаних грошових сум не пізніше 31 січня 2012 року та сплачувати ОСОБА_5 нараховані проценти за користування кредитом до 10-го числа кожного місяця, а також 31 січня 2012 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитним договором ( а.с.13-15).

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується, що з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Договором між між ПАТ Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки №0709/29/11/07-С від 06.06.2007 року, згідно умов якого , відповідач передала в іпотеку наступне майно: квартиру № 106, що знаходиться в будинку № 1 по вулиці Чичибабіна у місті Харкові, яка складається з двох кімнат, загальною площею 61,5 кв.м, житловою площею 36,5 кв.м., що належить Іпотекодавцеві на підставі права власності згідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого 22.04.2005 року, приватним нотаріусом Харківського міського округу ОСОБА_6, за реєстровим №1557, право власності зареєстроване 25.04.2005 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», номер запису П-1-43906 в книзі 1, реєстраційний №10414419 .

Відповідно до пункту 2.1. умов вказаного Договору , цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання виконання Іпотекодавцем зобовязань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором

Відповідно до пунктів 4.2., 4.3.,4.4. умов вказаного договору , Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Майно у випадку порушення Іпотекодавцем умов кредитного договору , або умов цього договору . Звернення стягнення на майно здійснюється Іпотекодержателем шляхом позасудового врегулювання, згідно з яким Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати майно у порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку». Положення вказаного застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя мають силу договору про задоволення вимог. У випадку якщо невиконання пункту 4.3. цього договору унеможливлюються діями або бездіяльністю Іпотекодавця. Іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. звернувшись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду( а.с.15-21).

26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк» від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до вищевказаного Договіру купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору №0709/29/07-С від 06.06.2007 року ( а.с.30-36).

Як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості станом на день укладення між Банками Договору купівлі-продажу, на 26.06.2013 року відповідач мала прострочену заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 63291,41 доларів США , в тому числі прострочену заборгованість за відсотками в сумі 8915,52 долари США ( а.с.24) .

Таким чином, розрахунок свідчить про те, що у встановлений сторонами умовами кредитного Договору , тобто 31 січня 2012 року відповідач не виконала зобовязання по поверненню тіла кредиту та процентів.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Вказані вище умови зазначеного вище кредитного договору свідчать, що сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів кожного 10 числа та поверненню кредитних коштів в повному обсязі 31 січня 2012 року

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

В правовій позиції, висловленій Верховним судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-169цс14, зазначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобовязань.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 03 червня 2015 року у справі №6-31цс15.

Згідно до вимог ч.1 ст. 360-7 висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки ж сторонами у кредитному договорі визначено строк повернення кредитних коштів відповідачем ОСОБА_5 31 січня 2012 року, то право на вимогу щодо повернення тіла кредиту, процентів та пені виникло ще попереднім кредитодавцем ПАТ «Кредитпромбанк» 31 січня 2012 року , а з зазначеним позовом позивач звернувсь до суду у липні 2015 року, тобто за межами встановлених ст. 256, ч.2 ст. 258 ЦК України строку позовної давності для щодо вимог по погашенню тіла кредиту, так і відсотків і штрафних санкцій за вказаним кредитним договором і це, у звязку з заявою відповідача про застосування строку позовної давності, у відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і діє до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Крім того, в правовій позиції, висловленій Верховним судом України в постанові від 11 грудня 2014 року у справі №6-124цс13, зазначено, що відповідно до частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Оскільки зазначеним вище іпотечним договором сторонами не визначено такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки як визнання за Іпотекодержателем право власності на іпотечне майно, то у позивача відсутнє таке право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду щодо відмови позивачу в задоволенні вказаних позовних вимог.

Вказані вище обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про безпідставність викладених представником позивача в апеляційній скарзі доводів, які висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218, 209 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя: І.Г. Гальянова

Судді : А.І. Колтунова

ОСОБА_2