Справа №484/3664/15-ц 17.05.2016 17.05.2016
Провадження №22-ц/784/1102/16
Справа № 484/3664/15-ц
Провадження № 22-ц/784/1102/16 Головуючий першої інстанції: Максютенко О.А.
Категорія: 47 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Гордійчук С.С.

без участі осіб, які брали участь у справі і належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

представника відповідача ОСОБА_2 -

ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 березня 2016 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення земельної ділянки та стягнення безпідставно отриманого доходу,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про повернення земельної ділянки та стягнення безпідставно отриманого доходу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є орендарем земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4.92 га., що розташована в межах території Довгопристанської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, на підставі договору оренди землі від 15 січня 2015 р., укладеного з власником - ОСОБА_5 та зареєстрованого реєстраційною службою Первомайського МРУЮ Миколаївської області.

Посилаючись на те, що він позбавлений можливості використовувати орендовану земельну ділянку, оскільки її самовільно було зайнято ОСОБА_2, який засіяв озимою пшеницею - 1,42 га спірної земельної ділянки, озимим ячменем - 0,28 га, яровим ячменем 0,55 га та соняшником - 2,67 га, позивач, уточнивши позовні вимоги, остаточно просив суд стягнути на його користь безпідставно отриманий відповідачем дохід у розмірі 75 268 грн. 75 коп. та судові витрати.

Ухвалою суду до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, притягнуто ОСОБА_5, та Довгопристанську сільську раду Первомайського району Миколаївської області.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 березня 2016 р. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 75 268 грн. 75 коп. безпідставно отриманого доходу та 974 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача - ОСОБА_3 вказує на незаконність та необґрунтованість рішення, ухвалення його з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Справу в апеляційній інстанції розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, оскільки їх належним чином повідомлено про час та місце судового засідання, а клопотання представників сторін про відкладенні розгляду справи не було задоволено через відсутність будь-яких доказів поважності причин їх неявки та з урахуванням того, що долучені до матеріалів справи договори на представництво інтересів в суді позивача та відповідача (а.с. 31, 35) містять вказівку на представництво лише в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого 16 червня 2004 р. Первомайською районною держаною адміністрацією, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4.92 га (кадастровий номер НОМЕР_2), що розташована в межах території Довгопристанської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

15 січня 2015 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір оренди вказаної земельної строком на 7 років (а.с. 8-9).

25 травня 2015 р. проведено державну реєстрацію права оренди позивача та в той же день складено акт приймання-передачі земельної ділянки між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 10, 14).

Між тим приступити до використання орендованої земельної ділянки позивач не мав можливості, оскільки вона використовувались ОСОБА_2 для вирощування сільськогосподарських культур.

Так, згідно протоколу комісії з питань агропромислового комплексу земельних ресурсів, соціального розвитку села, охорони навколишнього середовища, екології Довгопристанської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (далі - Комісія) від 15 червня 2015 р. належна ОСОБА_5 земельна ділянка використовується відповідачем: озимою пшеницею засіяно 1,42 га., озимим ячменем - 0,28 га., яровим ячменем - 0,55 га. та соняшником - 2,67 га (а.с. 7).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що через неправомірні дії відповідача не мав можливість обробляти орендовану ним земельну ділянку у 2015 р. та отримати дохід від збирання врожаю, а тому просив суд стягнути з відповідача - вартість отриманого ним врожаю.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію і доходи (ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду землі»).

Орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі).

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями (ч. 2 ст. 27 Закону України «Про оренду землі).

В силу п. «д» ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 р. з наступними змінами «Про практику застування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі.

Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки.

Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо).

Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, доказуванню підлягає: факт самовільного зайняття земельної ділянки, розмір вартості неодержаної позивачем на належній йому земельній ділянці сільськогосподарської продукції, обчисленої за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю.

В силу вимог ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України обов'язок доказування позовних вимог покладається на позивача.

Факт самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки встановлено судом і підтверджується, зокрема, висновками Комісії.

До того ж після укладання договору оренди земельної ділянки позивачу земельна ділянка була передана на підставі акту приймання-передачі, тобто позивач отримав право користування нею у передбаченому законом порядку.

Наявність таких підстав користування спірною земельною ділянку протягом 2014-2015 років у відповідача в суді не встановлена.

Розраховуючи розмір неотриманих доходів, ОСОБА_6 виходив з даних Управління статистки у Первомайському районі Миколаївської області стосовно середньої врожайності сільськогосподарської продукції по Первомайському району Миколаївської області по підприємствам, що мають у користуванні більше 100 га сільськогосподарських угідь, та стосовно середніх цін на цю продукцію (а.с. 15, 73).

При цьому позивачем не наведено доказів урожайності саме на спірній земельній ділянці та доказів розміру витрат сільськогосподарського виробництва, що є обов'язковим при з'ясуванні розміру неотриманих доходів при самовільному зайнятті земельної ділянки.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів вартості як витрат, пов'язаних із виробництвом щодо вирощування сільськогосподарської продукції на орендованій земельній ділянці у 2014-2015 роках, так і врожайності у даному господарстві і ринкової вартості продукції, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_4 не доведено розмір заподіяної йому самовільним зайняттям відповідачем земельної ділянки, що перебуває в оренді, шкоди (збитків), а тому суд першої інстанції помилково вважав, що його позовні вимоги підлягають задоволенню.

З руханням викладеного та положень п. 4. Ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду необхідно скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 березня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманого доходу від використання самовільно зайнятої земельної ділянки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: