Справа №№643/2876/16-ц, 2/643/2971/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м.Харків

Московський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Короткого І.П.

при секретарі Зубко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Московський РВ у м.Харкові ГУДМС в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що позивачу на праві власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1. 01.12.2001 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем. 08.03.2002 року у сторін народилася дитина ОСОБА_3, яка була зареєстрована у вказаній квартирі позивача. 16.03.2004 року шлюб між сторонами було розірвано та відповідач разом з дитиною стали проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. З цих підстав позивач просить суд визнати дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та зняти дитину з реєстрації у вказаній квартирі.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що всі обставини справи зазначені у позові.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що є поважні причини непроживання дитини у вказаній квартирі, а саме, неповнолітній вік дитини, а також просив суд застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти позову не заперечували та пояснили, що є співвласниками вказаної квартири, в якій дитина позивача не проживає.

Представник управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради проти позову заперечував та пояснив, що задоволення позову може порушити права дитини.

Представник Московського РВ у м.Харкові ГУДМС в Харківській області в судове засідання не зявився, повідомив про розгляд справи у його відсутності.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1. 01.12.2001 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачем. 08.03.2002 року у сторін народилася дитина ОСОБА_3, яка була зареєстрована у вказаній квартирі позивача. 16.03.2004 року шлюб між сторонами було розірвано та відповідач разом з дитиною стали проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ці обставини підтверджуються паспортом позивача, актами від 17.07.2015 року та 15.12.2015 року, свідоцтвом про право власності на житло. Визнали ці обставини і сторони.

Відповідно до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами глави 32 ЦК України.

Так, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим, відповідно до приписів ст.ст.256, 257, 261 та 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами в 2004 році дитина позивача перестала користуватися вказаним житлом. Ця обставина була відома позивачу вже в 2004 році і саме з цього періоду позивач довідався про порушення свого права вимагати припинення вказаного сервітуту.

Разом з тим, з позовом до суду позивач звернувся лише 14.03.2016 року, тобто після спливу позовної давності.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 27, 60, 88, 214, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя

25.05.2016