У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 5 березня 2008 року вона була прийнята на роботу у комунальне підприємство «Відродження плюс» (далі - КП «Відродження плюс») на посаду головного бухгалтера, з 10 січня 2011 року виконувала обов'язки директора цього підприємства, а 14 січня 2011 року у зв'язку з призначенням її на посаду директора КП «Відродження плюс» Новоюлівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області, яка згідно зі статутом КП «Відродження плюс» є засновником цього підприємства і має повноваження щодо призначення керівника та звільнення його з посади, уклала з нею контракт. Звільнивши її з посади директора, відповідач не повернув їй трудову книжку, утримуючи її у себе.

У зв'язку з цим ОСОБА_5 просила витребувати її трудову книжку, яка знаходиться у Новоюлівській сільській раді Софіївського району Дніпропетровської області, стягнути з останньої на її користь кошти за час вимушеного прогулу з 20 травня 2015 року до дня ухвалення рішення суду у розмірі середньомісячного заробітку 2 427 грн 17 коп., а також 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Зобов'язано Новоюлівську сільську раду Софіївського району Дніпропетровської області видати ОСОБА_5 трудову книжку НОМЕР_1. Стягнуто із Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_5 заборгованість за час вимушеного прогулу з 20 травня 2015 року до дня ухвалення рішення, а саме: по 25 червня 2015 року включно, у розмірі 3 078 грн 40 коп., після відрахування з неї передбачених законом податків та обов'язкових платежів, а також 150 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що згідно зі статутом КП «Відродження плюс» Новоюлівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області є засновником цього підприємства і має повноваження щодо призначення керівника та звільнення його з посади.

5 березня 2008 року ОСОБА_5 була прийнята на роботу у КП «Відродження плюс» на посаду головного бухгалтера. На підставі рішення сесії Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 13 січня 2011 року № 51-4/VІ позивача було затверджено на посаді директора КП «Відродження плюс» та укладено з нею контракт строком на п'ять років - з 13 січня 2011 року по 13 січня 2016 року. 8 липня 2013 року ОСОБА_5 була звільнена з посади директора КП «Відродження плюс» згідно із п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 14 січня 2015 року, ОСОБА_5 було поновлено на посаді директора КП «Відродження плюс» та на її користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 9 липня 2013 року по 4 листопада 2014 року.

Згідно з розпорядженням сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року ОСОБА_5 з 30 січня 2015 року поновлено на роботі.

17 лютого 2015 року ОСОБА_5 подала заяву до Новоюлівської сільської ради про розірвання контракту та звільнення її з посади директора КП «Відродження плюс» згідно зі ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 7 квітня 2015 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_5 до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, КП «Відродження плюс» в особі директора Мартилога О.С. про стягнення компенсації за невикористані відпустки та оплати вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Відродження плюс» на користь ОСОБА_5 5 616 грн 10 коп. в рахунок компенсації за невикористані відпустки. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення оплати вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення (а. с. 7-9). Стягнуто з Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_5 15 392 грн в рахунок відшкодування вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 5 листопада 2014 року по 19 травня 2015 року та 200 грн на відшкодування моральної шкоди.

20 травня 2015 року ОСОБА_5 повторно подала заяву про звільнення з посади директора КП «Відродження плюс» за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України (а. с. 10).

Згідно з відповіддю Новоюлівської сільської ради від 26 травня 2015 року ОСОБА_5 повідомлена про те, що її звільнення за заявою від 20 травня 2015 року неможливе як повторне, оскільки її звільнено із займаної посади директора КП «Відродження плюс» 17 лютого 2015 року за розпорядженням сільського голови від 17 лютого 2015 року № 2-к згідно з поданою нею заявою, надісланою поштою, та їй запропоновано надати до Новоюлівської сільської ради трудову книжку серії НОМЕР_2 від 13 січня 2011 року для внесення запису про поновлення на роботі на підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 14 січня 2015 року, та звільнення на підставі поданої нею раніше заяви, оскільки трудова книжка НОМЕР_1, виписана власноручно ОСОБА_5 і надана до сільської ради 30 січня 2015 року у зв'язку з поновленням на роботі, долучена до матеріалів кримінального провадження № 000223 від 23 квітня 2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (підробка і використання трудової книжки) (а. с. 11).

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_5 зазначала, що Новоюлівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області не видала наказ про її звільнення з посади директора КП «Відродження плюс» на підставі поданої нею заяви від 20 травня 2015 року та не видала їй трудову книжку серії НОМЕР_1 від 5 березня 2008 року, що призвело до вимушеного прогулу і позбавило її можливості офіційно працевлаштуватися на іншу роботу, у зв'язку з чим вона просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Перевіривши доводи позивача, суд апеляційної інстанції вважав їх недоведеними та необґрунтованими, оскільки встановив, що за час роботи позивача у КП «Відродження плюс» їй було видано три трудові книжки: серії НОМЕР_1 від 5 березня 2008 року, серії НОМЕР_2 від 13 січня 2011 року та серії НОМЕР_3 від 13 січня 2011 року.

Перша трудова книжка серії НОМЕР_1 від 5 березня 2008 року, яку позивач, маючи повноваження щодо обліку та ведення трудових книжок, виписала собі власноручно та внесла в неї запис № 1 від 5 березня 2008 року про прийняття її на посаду головного бухгалтера, була заведена, оскільки вона втратила свою первинну трудову книжку.

Друга трудова книжка серії НОМЕР_2 від 13 січня 2011 року була виписана Новоюлівською сільською радою після поновлення позивача на роботі на підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 14 січня 2015 року, та в неї було внесено запис № 1 від 13 січня 2011 року про переведення ОСОБА_5 на посаду директора КП «Відродження плюс» на підставі рішення сесії сільської ради від 13 січня 2011 року № 51-4/VI та від 8 липня 2013 року № 2 про звільнення ОСОБА_5 з посади директора КП «Відродження плюс» згідно із п. 8 ст. 36 КЗпП України на підставі рішення сесії сільської ради від 8 липня 2013 року № 250-24/VI.

Зазначена трудова книжка НОМЕР_2 від 13 січня 2011 року відправлена на адресу ОСОБА_5 рекомендованим поштовим відправленням 7 березня 2014 року та отримана нею 15 березня 2014 року (а. с. 22, 23).

На виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року сільським головою було видано розпорядження від 26 травня 2015 року № 8-к, згідно з яким дата звільнення ОСОБА_5 згідно з розпорядженням сільського голови від 17 лютого 2015 року № 32-к визнана недійсною, а директора КП «Відродження плюс» ОСОБА_5 звільнено з 20 травня 2015 року за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України (а. с. 27). Згідно із довідкою голови ліквідаційної комісії по КП «Відродження плюс» від 30 червня 2015 року № 98, з моменту звільнення ОСОБА_5 у липні 2013 року передачі документів по вказаному підприємству не проводилося, оскільки остання на роботу умисно не з'являлася, при прийнятті документів КП «Відродження плюс» особові справи працівників і трудові книжки були відсутні разом з печаткою КП «Відродження плюс» і штампом, також були відсутні особова справа і трудова книжка ОСОБА_5 У зв'язку з цим на ім'я позивача сільська рада виписала третю трудову книжку серії НОМЕР_3 від 13 січня 2011 року та внесла у неї записи: № 1 від 13 січня 2011 року про переведення позивача на посаду директора КП «Відродження плюс» на підставі рішення сесії сільської ради від 13 січня 2011 року № 51-4/VІ; № 2 від 8 липня 2013 року про звільнення ОСОБА_5 з посади директора КП «Відродження плюс» згідно із п. 8 ст. 36 КЗпП України на підставі рішення сесії сільської ради від 8 липня 2013 року № 250-24/VІ; № 3 від 29 січня 2015 року про те, що запис за № 2 є недійсним; № 4 від 29 січня 2015 року про поновлення позивача на роботі у КП «Відрядження плюс» на підставі розпорядження сільського голови від 29 січня 2015 року № 1-к; № 5 від 17 лютого 2015 року про звільнення з роботи за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України на підставі розпорядження сільського голови від 17 лютого 2015 року № 2-к; № 6 від 26 травня 2015 року про те, що запис № 5 є недійсним, та № 7 від 26 травня 2015 року про звільнення позивача з роботи за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України на підставі розпорядження сільського голови від 26 травня 2015 року № 8-к (а. с. 28).

17 червня 2015 року зазначену трудову книжку відповідач надіслав рекомендованим поштовим відправленням № 532 на адресу позивача на підставі її письмової заяви від 20 травня 2015 року.

При цьому було встановлено, що перша трудова книжка серії НОМЕР_1 від 5 березня 2008 року, яку позивач просить витребувати у відповідача, в останнього відсутня, оскільки була вилучена на підставі протоколу огляду від 20 липня 2015 року, складеного слідчим СВ Софіївського РВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області (а. с. 101).

Встановивши відсутність у відповідача трудової книжки, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_5 позовних вимог як в частині витребування трудової книжки, так і в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Однак з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він зроблений на основі неповно з'ясованих обставин у справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в частині витребування трудової книжки, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 10,60, 212 ЦПК України не перевірив, чи правомірно було вилучено майно (трудова книжка ОСОБА_5 серії НОМЕР_1 від 5 березня 2008 року) відповідно до вимог глав 15, 16 КПК України та чи є відповідний правовий акт щодо накладення арешту на тимчасово вилучене майно. При цьому відповідно до вимог ст. 100 КПК України речовий доказ, який був правомірно вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, якщо на нього ухвалою слідчого судді не накладено арешт.

Крім цього, апеляційний суд, зробивши висновок про те, що трудова книжка відсутня у відповідача, оскільки була вилучена на підставі протоколу огляду від 20 липня 2015 року, не звернув уваги на те, що зі змісту даного протоколу (а. с. 101) не вбачається такої процесуальної дії, як вилучення цієї трудової книжки, а відповідно до нього зроблено запис лише про її огляд.

Не з'ясувавши вказаних обставин у справі, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 у зв'язку з відсутністю вини відповідача у затримці видачі трудової книжки.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: