Справа № 530/900/16-ц
Номер провадження 2/530/534/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., при секретарі Стрілець Л.Г., розглянувши в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа: Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа: Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

В судове засідання позивач не з»явився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача, Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі і просить розгляд справи провести без його участі.

Відділ Держгеокадастру у Зіньківського району Полтавської області належним чином повідомлений в судове засідання не з'явився.

Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов предявляється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено що, 24 лютого 2010 року в селі Васьки, Зіньківського району, Полтавської області у віці 72 роки, помер батько позивача, ОСОБА_2, про що в Книзі реєстрації смертей 25.02.2010 р. Опішнянської селищної ради зроблено відповідний актовий запис за №15 і видано свідоцтво про смерть серії І-КЕ №155639 (а.с.5).

За місцем його смерті відкрилася спадщина, яку позивач прийняла, як спадкоємець першої черги за законом, подавши до Опішнянської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На підставі заяви позивача про прийняття спадщини державний нотаріус Опішнянської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 завела спадкову справу №138, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №24435232 від 10.08.2010 р.(а.с.8).

При житті ОСОБА_2 письмового розпорядження на випадок своєї смерті не робив.

Спадкування здійснюється за законом. Родинні стосунки позивача із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-КЕ №292918 виданого 10 квітня 1973 року Опішнянською селищною радою, в якому батьками народженої 01.03.1973 року ОСОБА_4 записано ОСОБА_2 та ОСОБА_5.(а.с.29).

До складу спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_2, також входять шість земельних ділянок, з яких:

-три земельні ділянки площами 1,36 га, 0,47 га (1,83 га) та 5, 34 га які розташовані на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, їхнє цільове призначення: «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», право власності на які посвідчене державними актами на право приватної власності на землю серії Р3№685435 та серії Р2 №617143 відповідно, зареєстровані 03.01.2002 р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №88;

-три земельні ділянки площами 1,31 га, 0,47 га (1,78 га) та 4,83 га які розташовані на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, їхнє цільове призначення: «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», належні померлій 19 липня 2009 року ОСОБА_5 на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії Р3№685302 та серії Р2 № 617236 відповідно, зареєстровані 03.01.2002 р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №89, які успадкував ОСОБА_2, але перехід права не оформив.

ОСОБА_3 смерті ОСОБА_5, ОСОБА_2 прийняв спадщину, як спадкоємець за законом першої черги - чоловік, який постійно проживав разом із спадкодавцем і не відмовився від спадщини. За його заявою про заведення спадкової справи у Опішнянській державній нотаріальній конторі 13 січня 2012 року заведено спадкову справу за №3. Подружні стосунки підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу 5 січня 1973 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, серії І-КЕ №252216, згідно якого після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_2.(а.с.30).

В тім приватний нотаріус ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у спадковій справі №138 на вказані земельні ділянки відмовила з підстав відсутності в ДЗК інформації про ці земельні ділянки та не переоформлення переходу права власності на земельні ділянки належні ОСОБА_5 до ОСОБА_2, після її смерті.

Про відсутність реєстрації вказаних земельних ділянок у ДЗК нотаріуса повідомлено листами Відділу Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області вихідні №№ 0-1612-491/2-16; 0-1612-492/2-16; 0-1612-493/2-16 від 04.05.2016 р. та №№0-1612-499/2-16; 0- 1612-500/2-16; 0-1612-501/2-16 від 05.05.2016 р.

Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус 09 червня 2016 року винесла постанову №02-31/233.(а.с.31).

Постанову нотаріуса позивач не оскаржує, так як вони винесені відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» з підстав визначених ст. 79-1 Земельного кодексу України та ч.І ст.1 Закону України «Про земельний кадастр», ст. 125 ЗК України.

Таким чином, відсутність інформації про земельні ділянки у Державному земельному кадастрі та відсутність реєстрації переходу права власності на спадкове майно до ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5, перешкоджають в належному оформленні та реєстрації спадщини, тому законне право позивача на спадкове майно підлягає судовому захисту.

Крім позивача, спадщину після смерті ОСОБА_2, ОСОБА_5 ніхто не приймав, претензій кредиторів до позивача, як спадкоємця, не предявлено.

Згідно ст. 79-1 земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об"єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площу, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру, передбачених цим законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У разі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч.9 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка може бути об"єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч.10 цієї статті Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Ч. 4 цієї статті - земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформаваними незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Право власності на вказані земельні ділянки було оформлене та зареєстроване відповідно до вимог діючого на той час законодавства. Вимоги сучасного законодавства позбавляють позивачку можливості замовити послугу щодо визначення кадастрового номера, а відповідно і успадкувати таке спадкове майно в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 316 ЦК України "правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею...". відповідно до ст. 1218 ЦК України "До складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкритя спадщини і не припинилися внаслідок його смерті".

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом встановлено, що позивач бажає прийняти спадщину.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_7 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, з врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для задоволення позову.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, третя особа: Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків - фізичної особи НОМЕР_1, жителькою с.м.т.Опішня, вул.. Панаса Мирного,24, Зіньківського району, Полтавської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер 24 лютого 2010 року в селі Васьки Зіньківського району Полтавської області, право приватної власності на земельні ділянки, які розташовані на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, цільове призначення (використання) яких «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», а саме :

-на земельну ділянку площею 5,34 га, що розташована на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, право власності ОСОБА_2 на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії Р2№617143, зареєстрованого 03.01.2002 р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №88;

-на земельну ділянку площею 0,47 га, що розташована на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, право власності ОСОБА_2 на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії Р3№685435, зареєстрованого 03.01.2002 р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №88;

-на земельну ділянку площею 1,36 га, що розташована на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, право власності ОСОБА_2 на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії Р3№685435, зареєстрованого 03.01.2002 р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №88;

-на земельну ділянку площею 4,83 га, що розташована на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, право власності ОСОБА_5 на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії Р2№617236, зареєстрованого 03.01.2002 р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №89;

-на земельну ділянку площею 0,47 га, що розташована на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, право власності ОСОБА_5 на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії Р3№685302, зареєстрованого 03.01.2002 р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №89;

-на земельну ділянку площею 1,31 га, що розташована на території Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області, право власності ОСОБА_5 на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії Р3№685302, зареєстрованого 03.01.2002 р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №89.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_8