Справа № 208/9547/15-ц
Провадження № 2/209/603/16
29 квітня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Решетник Т.О.,
за участю секретаря Петропольської М.О.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5, відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Адміністрації Дніпровського району м.Дніпродзержинська, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, шляхом зняття з реєстраційного обліку, -
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять: визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1; усунути їм, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2, шляхом зняття з реєстраційного обліку в квартирі ОСОБА_3.
На обґрунтування своїх позовних вимог зазначають, що 27 вересня 1991 року, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, було отримано ордер на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3, виданий Виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів Дніпродзержинська, на підставі рішення від 27 вересня 1991 року № 471. Всі члени родини одразу були зареєстровані в квартирі та стали постійно в ній проживати. Після народження у ОСОБА_4 сина - ОСОБА_5, дитина також була зареєстрована в квартирі. 05 жовтня 1998 року житлове приміщення АДРЕСА_4 було ними приватизовано на склад сім'ї із чотирьох осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, про що Фондом комунальної власності м.Дніпродзержинська, згідно з розпорядженням від 05 жовтня 1998 року №5п/529-р. видано свідоцтво про право власності на житло. Складається квартира із двох ізольованих кімнат, житловою площею 29,1 кв. м., загальною площею 52,5 кв.м. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 2001 році із квартири виїхали на інше постійне місце проживання і знялись з реєстраційного обліку в житловому приміщенні. У 2008 році до них звернувся ОСОБА_3, який є її ОСОБА_1, племінником, та ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - двоюрідним братом, з проханням дозволити його реєстрацію у належному ним житловому приміщенні, оскільки за рішенням суду він був знятий з реєстраційного обліку у гуртожитку, де був зареєстрований раніше, а реєстрація йому необхідна була для оформлення документів для виїзду на постійне місце проживання у Російську Федерацію. Вони без вагань відгукнулись на прохання відповідача він, з дозволу всіх повнолітніх співвласників, зареєструвався у квартирі АДРЕСА_5, при цьому між ними відбулась усна домовленість про те, що після оформлення необхідних документів, відповідач зніметься з реєстраційного обліку у належній їм квартирі. Однак, згодом вони втратили родинний зв'язок з відповідачем, не знають де він у теперішній час мешкає та навіть не знають номера його телефону, але він продовжує бути зареєстрованим у належному їм нерухомому майні, хоча з метою проживання в квартирі він ніколи не приходив, ніяких його особистих речей в квартирі не було і не має по теперішній час. У теперішній час вони зрозуміли, що ОСОБА_3 не буде займатись у добровільному порядку питанням зняття з реєстраційного обліку у належному їм нерухомому майні, тому дане питання вони можуть вирішити лише шляхом звернення до суду. Вважають, що відсутність відповідача у квартирі без поважних причин понад рік, дає їм підстави для звернення до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки протягом тривалого часу їм доводиться сплачувати комунальні платежі особу, яка в квартирі не проживає, що у теперішній час ставить їх у тяжке матеріальне становище та створює умови для виникнення заборгованості за надання комунальних послуг до квартири. До того ж, реєстрація відповідача порушує їх права власників, оскільки вони не мають можливості розпорядитись належним їм нерухомим майном.
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, надали до суду кожен окремо заяву з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник третьої особи - відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Адміністрації Дніпровського району м.Дніпродзержинська, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивачів, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 1991 року Виконавчий комітет міської ради народних депутатів м.Дніпродзержинська видав на ім'я ОСОБА_1 ордер на житлове приміщення № 1128 на родину з 3 чоловік - ОСОБА_4, ОСОБА_2 на право зайняття 2-кімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.15).
05 жовтня 1998 року Фондом комунальної власності м.Дніпродзержинська за ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.14).
З доводів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 2001 році знялись з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1.
У вищевказаній квартирі АДРЕСА_1, крім позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_6, зареєстрований відповідач ОСОБА_3, 1981 р.н., що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 000816696 від 13.11.2015 року, що видана ТОВ "Інфо-ком" (а.с.19).
Проте, відповідач ОСОБА_3 не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про не проживання від 14.11.2015 року, який складений сусідами позивача та відповідача по місцю їх реєстрації, що затверджений начальником ТОВ "Крона-Сервіс 3" ОСОБА_7, і згідно якого відповідач в спірній квартирі не проживає з 2008 року по теперішній час (а.с.18).
За правилами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_3 дійсно відсутній в квартирі АДРЕСА_1 декілька років без поважних причин. Відсутність у відповідача інтересу до спірної квартири, як до приміщення, що потрібне йому для проживання, відсутність фактів створення відповідачу з боку позивачів перешкод у проживанні в цій квартирі, достовірно встановлені судом у судовому засіданні.
Суд вважає, що перебування відповідача на реєстраційному обліку у належній позивачам квартирі перешкоджає здійсненню ними у повному обсязі гарантованого Конституцією України права власності, яке згідно із ст. 321 ЦК України є непорушним.
Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5, відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Адміністрації Дніпровського району м.Дніпродзержинська, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, шляхом зняття з реєстраційного обліку, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивачів щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачами судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, яка діє від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_5, відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Адміністрації Дніпровського району, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, шляхом зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зняття з реєстраційного обліку в квартирі ОСОБА_3.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська.
Суддя Т.О. Решетник