Справа №487/7264/15-ц 19.05.2016 19.05.2016 19.05.2016
Провадження №22-ц/784/1258/16
справа № 487/7264/15-ц
провадження № 22ц-784/1258/2016 Головуючий у першій інстанції: Агєєва Л.І.
категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

19 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Тищенко Л.С.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2016 року

за позовом

публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю компанія «Денсар» (далі - ТОВ компанія «Денсар») про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 25 червня 2008 року Акціонерно - комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБ «Укрсоцбанк»), яке в подальшому змінило назву на ПАТ, уклав з ТОВ компанія «Денсар» генеральний договір про надання кредитних послуг № 640/4-303 (далі - Генеральний договір), за яким надав останньому кредит в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 175000 грн., зі сплатою не більше 20,5 % річних.

Надання кредитних коштів за генеральним договором здійснювалось протягом періоду з 25 червня 2008 року по 24 червня 2013 року.

При цьому, по даному кредитному договору 25 червня 2008 року було укладено з ОСОБА_4 іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Договір іпотеки посвідчено нотаріально.

Посилаючись на те, що ТОВ компанія «Денсар» порушує кредитні зобов'язання та має станом на 26 серпня 2015 року заборгованість у розмірі 546822 грн. 78 коп., позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитом звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною незалежним суб'єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ ««Укрсоцбанк» посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 25 червня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ компанія «Денсар» було укладено Генеральний договір, відповідно до якого банк надав останньому кредит в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 175000 грн., зі сплатою не більше 20,5 % річних.

25 червня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та майновим поручителем ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Цього ж числа додатковою угодою № 1 до вказаного кредитного договору сторони змінили порядок нарахування процентів, відповідно з 20,5% до 19% та період дії максимального ліміту заборгованості, а саме з 25 червня 2008 року по 24 червня 2009 року.

15 жовтня 2009 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ компанія «Денсар» було укладено додаткову угоду № 2 до Генерального договору, відповідно до якої було змінено строк надання та погашення кредиту з кінцевим терміном погашення до 24 червня 2010 року. Крім того, узгоджено новий графік зниження максимального ліміту заборгованості, який є складовою частиною договору та за яким погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями (а.с. 21).

Порядок сплати процентів за користування кредитом визначено пунктами 2.6, 2.7 Генерального договору та п. 6 Додаткової угоди № 1. Зокрема, сторони визначили, що сплата процентів здійснюється щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

При цьому, останній платіж мав бути внесений позичальником до 24 червня 2010 року.

Судом установлено, що ТОВ компанія «Денсар» не належним чином виконувала свої зобов'язання, останній платіж здійснено позичальником 25 січня 2010 року.

27 серпня 2010 року АКБ «Укрсоцбанк» направив ТОВ компанія «Денсар» та ОСОБА_4 письмову вимогу повернути прострочену заборгованість та попередив про застосування такого заходу, як звернення стягнення на предмет іпотеки.

5 січня 2011 року рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків задоволено позов АКБ «Укрсоцбанк» про стягнення з ТОВ компанія «Денсар» 196241 грн. 3 коп. заборгованості по спірному кредитному договору.

У той час з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся до суду лише у вересні 2015 року

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач заявляв про застосування позовної давності.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-30цс15) і є обов'язковою для застосування судами України.

Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини та наведені мотиви суд першої інстанції правильно застосував норми статей 264, 267 ЦК України та обґрунтовано відмовив банку в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності.

З доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для застосування позовної давності не можна погодитись, тому що вони ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права та зазначеній правовій позиції Верховного Суду України.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська