Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1369/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Карікової Л.В.,

народних засідателів Туз Л.А.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Колошко Д.О.,

представника заявника ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши 05 травня 2016 року в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні заяву головного лікаря Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру до ОСОБА_3 про примусову госпіталізацію хворого до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру,

в с т а н о в и в :

25 квітня 2016 року Головний лікар Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансера звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з заявою до ОСОБА_3 про примусову госпіталізацію хворого до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру.

В обґрунтування своєї заяви заявник вказував, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з 04.02.2016 року по 18.04.2016 року з діагнозом: Мультирезистентний туберкульоз обох легень з бактеріовиділенням. Пневмофіброз.

05.04.2016 року ОСОБА_3 самовільно залишив відділення.

Під час стаціонарного лікування у диспансері хворий ОСОБА_3 не дотримувався та порушував умови перебування у диспансері, неодноразово самовільно залишав відділення.

Хворий являє собою епідемічну загрозу для оточуючих під час відсутності у відділенні.

В зв'язку з цим Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер просить примусово госпіталізувати хворого ОСОБА_3 до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру строком на три місяці.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 заяву підтримала.

Представник ОСОБА_3- ОСОБА_4 в судовому засіданні також не заперечувала, щодо задоволення вимог заявника.

З огляду на те, що ОСОБА_3 становить загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, згідно ч. 1 ст. 285 ЦПК України суд визнав його участь в судовому засіданні недоцільною.

Заслухавши пояснення представника заявника, представника хворого ОСОБА_3, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, перебував на стаціонарному лікуванні в Миколаївському обласному протитуберкульозному диспансері з 04.02.2016 року по 18.04.2016 року з діагнозом: Мультирезистентний туберкульоз обох легень з бактеріовиділенням. Пневмофіброз.

05.04.2016 року ОСОБА_3 самовільно залишив відділення.

Також з матеріалів справи вбачається, що на даний час ОСОБА_3 ухиляється від обов'язкового лікування туберкульозу в добровільному порядку.

У відповідності до ст. 22 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб особи, хворі на інфекційні хвороби, контактні особи та бактеріоносії, які створюють підвищену небезпеку зараження оточуючих, підлягають своєчасному та якісному лікуванню, медичному нагляду та обстеженням. Особи, які хворіють на особливо небезпечні та небезпечні інфекційні хвороби, є носіями збудників цих хвороб або перебували в контакті з такими хворими чи бактеріоносіями, а також хворі на інші інфекційні хвороби у разі, якщо вони створюють реальну небезпеку зараження оточуючих, підлягають лікуванню, медичному нагляду та обстеженням у стаціонарах відповідних закладів охорони здоров'я чи наукових установ.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 11 Закону України Про протидію захворюванню на туберкульоз у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих.

Частина 3 статті 11 Закону України Про протидію захворюванню на туберкульоз передбачає, що примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України Про протидію захворюванню на туберкульоз рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду.

Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців.

За таких обставин, з врахуванням виписки з рішення ЛКК від 18 квітня 2016 року за № 406 суд вважає, що заява є обґрунтованою, ОСОБА_3, хворіючий на заразну форму туберкульозу, ухиляється від лікування та становить загрозу розповсюдження хвороби, а тому підлягає обов'язковій госпіталізації до спеціалізованого протитуберкульозного закладу, яким є Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер.

З врахуванням стадії хвороби, висновку лікарської комісії та вимог, встановлених Законом, суд визначає строк госпіталізації в три місяці.

Керуючись ст.ст. 209, 212, 213, 214, 215, 283-286 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

Заяву головного лікаря Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру до ОСОБА_3 про примусову госпіталізацію хворого до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру- задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, примусово госпіталізувати до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру, який знаходиться за адресою: с. Надбузьке, Миколаївського району Миколаївської області, для лікування від відкритої форми туберкульозу строком на три місяці.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області.

Суддя Л.В.Карікова

Народні засідателі Л.А.Туз

ОСОБА_1

05.05.16