Справа № 147/765/15-ц Провадження № 22-ц/772/3145/2016Головуючий в суді першої інстанції Костюк Г. М.
Категорія 23Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Копаничук С.Г.

Суддів: Стеблюк Л.П., Вавшка В.С.

при секретарі: Торбасюк О.І.

за участю представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Агропромислова фірма «Іззія» про розірвання договору оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою приватного підприємства агропромислова фірма «Іззія» на рішення Тростянецького районного суду від 08 жовтня 2015 року ,-

В с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПП «Агропромислова фірма «Іззія» про розірвання договору оренди землі, посилаючись на те, що 20.10.2005 року між відповідачем та його матір'ю ОСОБА_4 був укладений договорів оренди земельної ділянки, площею 2,0875 га, що розташована на території Торканівської сільської ради Тростянецького району, строком на 15 років. Після смерті ОСОБА_4, він прийняв спадщину і 23.05.2007 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. Проте, відповідач свої зобов'язанні по договору оренди не виконував, систематично порушував умови договору щодо сплати орендної плати протягом 2006-2014 роки, а тому просив розірвати вказаний договір оренди.

Рішенням Тростянецького районного суду від 08.10.2015 року позов задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_4 та ПП «Агропромислова фірма «Іззія» 20.10.2005 року, зареєстрований 13.06.2007 року за №97, згідно якого ОСОБА_4 передала в оренду ПП «Агропромислова фірма «Іззія» земельну ділянку, площею 2,0875 га, що знаходиться на території Торканівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПП «Агропромислова фірма «Іззія» просить рішення суду скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а по справі ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вказали, що суд безпідставно відмовив в застосуванні строку давності, про що подавав заяву їх представник, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що позивач не повідомив ПП «Агропромислова фірма «Іззія» про перехід до нього права власності на земельну ділянку та права на орендну плату.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи ,рішення суду та доводи апеляційних скарг ,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.24 вказаного Закону орендодавець, зокрема, має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Пунктом «д» ст. 141 ЗК України передбачено, що однією з підстав для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Суд першої інстанції встановив, що 20.10.2005 року між ОСОБА_4 та ПП «Агропромислова фірма «Іззія» було укладено договір оренди земельної ділянки, площею 2,0875 га, строком дії 15 років, що зареєстрований 13.06.2007 року у Вінницькій регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за №97 (а.с.4-5). Пунктами 9, 11 даного договору передбачено, що сплата орендної плати повинна вноситись орендарем у грошовій формі, послугами, натуроплатою, перші два роки - 1 %, далі - не менше 1,5 % від вартості паю. Орендна плата вноситься у строк до 15.ХІ поточного року і не пізніше. 23.05.2007 року позивач ОСОБА_3 набув право власності на дану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 (а.с.6,34).

Ухвалюючи рішення про розірвання договору оренди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як правонаступник ОСОБА_4, набув її права і обов'язки, як орендодавця за оспорюваним договором, за яким відповідач, як орендар, починаючи з 2006 року систематично не сплачував орендну плату, що є підставою для припинення договору оренди шляхом його розірвання. При цьому, відмовляючи в застосуванні позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимогу про розірвання договору оренди землі, а не про стягнення заборгованості по орендній платі, а тому, враховуючи триваючий характер правопорушення допущеного орендарем, підстави для застосування строків давності до даних правовідносин відсутні.

Суд вірно встановив обставини справи, належним чином перевірив їх доказами, які оцінив в порядку ст.212 ЦПК України, правильно застосував норми матеріального права, вірно, в порядку ст.360-7 ЦПК України, врахував правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 25.06.2011 року по справі №6-14цс11 про необхідність встановлення обставини систематичного невиконання умов договору по сплаті орендної плати, як підстави для його розірвання та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи скарги про неврахування судом обставин неповідомлення підприємства позивачем про перехід до нього права власності на земельну ділянку та виникнення у нього права на орендну плату, є безпідставні.

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємця на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, позивач повинен довести, що він успадкував належні орендарю права та обов'язки за договором оренди, в відповідач - факти виконання зобов'язань по ньому.

Позивач надав суду докази, що він після смерті матері ОСОБА_4 успадкував за заповітом земельну ділянку, площею 2,0875 га, розташовану на території Торканівської сільської ради Тростянецького району, яка являється предметом оренди (а.с.6).

Таким чином, позивач довів, що він є правонаступником прав і обов'язків орендодавця за договором оренди землі від 20.10.2005 року.

Натомість доказів виконання зобов'язань зі сплати орендної плати по договору відповідач не надав. Також в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази не тільки виплати орендної плати за цим договором, а й фактів нарахування її до виплати будь-кому з орендодавців та існування кредиторської заборгованості перед ними.

За таких обставин, посилання відповідача на неповідомлення позивачем про набуття прав на ділянку, не заслуговують на увагу, так як не спростовують факт систематичного невиконання відповідачем дій по її нарахуванню та сплаті.

Також не заслуговують на увагу доводи скарги про незастосування судом строку позовної давності до даних правовідносин, оскільки суд першої інстанції вірно визначив, що договір оренди є чинним, порушення умов договору носить триваючий характер, тому підстави для застосування судом строку позовної давності відсутні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України ,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного підприємства агропромислова фірма «Іззія» - відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: