Справа № 509/1692/13-ц
УХВАЛА

19 травня 2016 року. смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Іванченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2,

Науково-виробничого центру «ВІТІС АГРО»

Приватного акціонерного товариства «Одеський коньячний завод»

про

стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із заявою про ухвалення додаткового рішення суду у зазначеній вище цивільній справі, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з приватного акціонерного товариства "Одеський коньячний завод" на її користь 49497,61 грн. заподіяної матеріальної шкоди, 50000 грн. по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди, а всього 99497,61 грн., посилаючись на те, що в ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 працював за сувмісництвом у Науково-виробничому центруі «ВІТІС АГРО» та Приватному акціонерному товаристві «Одеський коньячний завод», а також автотранспорт, яким керував ОСОБА_2 під час наїзду на неповнолітнього ОСОБА_3 належить ПрАТ "Одеський коньячний завод", що судом при ухваленні рішення враховано не було.

Сторони в судове засідання не з"явились, що не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши заяву, а також матеріали зазначеної цивільної справи, суд вважає заяву про ухвалення додаткового рішення такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Згідно з положеннями п.1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 та НПЦ "ВІТІС АГРО" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якій просила суд стягнути з НПЦ "ВІТІС АГРО" на її користь суму спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 49497,61 гривень, а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму спричиненої моральної шкоди у розмірі 1000000 гривень.

В обґрунтування цивільного позову до ОСОБА_2, НВЦ "ВІТІС АГРО" про стягнення майнової та моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 зазначила, що 17 червня 2009 року, у світлий час доби ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи автомобілем "РАФ", реєстраційний номер НОМЕР_1, на автодорозі між с.Мала Доліна та п.Великодолинське, на ділянці дороги при в'їзді в СО "Зоря", скоїв наїзд на її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. У результаті ДТП синові ОСОБА_3, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1514 від 25.05.2009 року заподіяні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма важкого ступеня, епідермальна гематома, перелом скроневої кістки ліворуч, садна грудної клітки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. По факту порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху порушена кримінальна справа № 9, у якому вона визнана законним представником сина ОСОБА_4 Власником автомобіля НОМЕР_2, на момент ДТП був і є НВЦ "ВІТІС АГРО" і ОСОБА_2 перебував з цією юридичною особою у трудових правовідносинах. У зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою їй заподіяна матеріальна шкода у розмірі 49497,61 грн. та моральна шкода в розмірі 1000000 грн. Матеріальна шкода підтверджується квитанціями, понесених нею витрат на лікування сина ОСОБА_4 Моральна шкода, що підлягає стягненню з ОСОБА_2, виражається в тому, що її син зі здорової дитини в результаті наїзду на нього автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2, став інвалідом, поставлений на "Д" облік.

ОСОБА_2 відмовляється відшкодовувати матеріальний збиток на лікування сина ОСОБА_4 Моральний збиток вона оцінює в один мільйон гривень. На підставі викладеного з посиланням на ст.ст.28, 1187, 1195 ЦК України вона в позовній заяві просила суд стягнути з НВЦ "ВІТІС АГРО" на її користь матеріальну шкоду у розмірі 49497,61 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000000 грн.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.06.2013 року до участі в розгляді справи в якості співвідповідача притягнуто приватне акціонерне товариство "Одеський коньячний завод" з підстав того, що відповідач ОСОБА_2 з 02.01.2007 року за сумісництвом працював водієм в ПП НПЦ "ВІТІС АГРО", та Автобус РАФ 2203 д/н НОМЕР_4 ПП НПЦ "ВІТІС АГРО" орендував у ЗАТ "Одеський коньячний завод" згідно договору суборенди від 01.06.2008 року.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.10.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та було стягнуто з Науково виробничого центру "ВІТІС АГРО" на користь ОСОБА_1 49497,61 грн. заподіяної матеріальної шкоди, 50000 грн. по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди, а всього 99497,61 грн.

Задовільняючи позов частково суд виходив з наступного:

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі (право власності), інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1195 ЦК України юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід) , втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 з 02.01.2007 року за сумісництвом працював водієм в ПП НПЦ "ВІТІС АГРО", що підтверджується довідкою № 87 від 16.01.2012 року .

Автобус РАФ 2203 д/н НОМЕР_4 ПП НПЦ "ВІТІС АГРО" орендував у ЗАТ "Одеський коньячний завод" згідно договору суборенди від 01.06.2008 року .

Таким чином, у відповідності до ч.2 ст.1187 ЦК України, суд прийшов до висновку, що обов'язок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, покладається на НПЦ "ВІТІС АГРО", яка підлягає стягненню з НПЦ "ВІТІС АГРО", як шкода, заподіяна працівником під час виконання трудових обов'язків, що відповідає вимогам п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 в частині відповідальності організації з якою працівник перебуває в трудових відносинах за спричинення шкоди, і який відповідає перед нею в порядку регресу згідно ст.130 КЗпП України.

На підставі викладеного вище суд вважає заяву про ухвалення додаткового рішення у справі не обгрунтованою, оскільки судом при розгляді справи були встановлені всі обставини справи, а також дослідженні всі наявні у справі докази, на підставі яких суд дійшов до висновку щодо часткового задоволення позову.

Отже при ухваленні зазначеного судового рішення судом в порядку ст. 214 ЦПК України вирішено усі питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення, а також розглянуто всі заявлені вимоги, у зв"язку з чим підстави для ухвалення додаткового рішення - відсутні.

Керуючись ст. 220 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Науково-виробничого центру «ВІТІС АГРО» Приватного акціонерного товариства «Одеський коньячний завод» про стягнення майнової та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом п"яти днів з дня отримання її копії.

Суддя А.І. Бочаров.