Справа № 548/632/16-ц
Провадження № 2/548/406/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2016 року Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожко В.П,

за участю секретаря - Листопад В.Л.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Бибика В.В.,

представників третьої особи - Близнюка П.М., Ганзенко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хорольської міської ради Полтавської області, за участю третьої особи об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода», про визнання права власності на самочинно збудований гараж,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він в 1993 році отримав дозвіл від виконавчого комітету Хорольської міської ради на будівництво гаража по АДРЕСА_2 на прибудинковій території багатоквартирного будинку за вищевказаною адресою на земельній ділянці, яка йому відведена не була. Вказує, що згідно висновку відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та будівництва м. Хоролу побудований ним гараж з погребом площею 18.5 м.кв. відповідає архітектурним нормам та стандартам, тому, виходячи з того, що він бажає розпоряджатися вказаним майном, звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на цю самочинно збудовану споруду.

В судовому засіданні 06.05.2016 року судом було залучено до розгляду в справі в якості третьої особи на стороні відповідача ОСББ «Злагода» Хорольського району.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав зазначених у ньому. Додатково як позивач так і представник пояснили, що на підставі рішення виконкому Хорольської міської ради народних депутатів від 20.07.1993 року № 156 позивачу було надано дозвіл на будівництво гаража по АДРЕСА_2, на виконання якого позивач за вищевказаною адресою збудував цегляний гараж площею 18.5 м.кв. з погребом 5.8 м.кв. Також вказали, що з часу побудови гаража позивач не звертався у відповідні органи місцевого самоврядування для вирішення питання про оформлення права власності на споруду гаража, а лише в квітні 2016 року позивач звертався до виконавчого комітету Хорольської міської ради з питанням надання дозволу на розробку технічної документації на землю під спірним гаражем, проте отримав відмову. Вказане спонукало позивача звернутися до суду з позовом про визнання права власності на цю споруду.

Представник відповідача Бибик В.В. в судовому засіданні при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Пояснив, що Хорольська міська рада після звернення позивача з листом про надання дозволу на розробку проекту технічної документації на земельну ділянку під спірним гаражем не дала дозвіл останньому на це, так як ця земельна ділянка є частиною земельної ділянки, яка відходить ОСББ «Злагода». Вказав, що позивачу раніше земельна ділянка під гаражем не виділялася в користування, не передавалася у власність, а позивач до Хорольської міської ради з питанням оформлення права власності на спірний гараж не звертався. Не заперечував ту обставину, що позивач збудував гараж на підставі відповідного рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради, проте в подальшому не вчинив жодних дій, спрямованих на належне оформлення за собою права власності на нього.

Представники третьої особи ОСББ «Злагода» Близнюк П.М. та Ганзенко В.М. проти позову заперечували. Надали суду письмові заперечення на позов, суть яких зводиться до того, що позов не може бути задоволеним в зв'язку з тим, що позивачу земельна ділянка під уже збудоване нерухоме майно не надавалася, крім того законодавством не передбачено можливість передачі у власність окремих співвласників багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований цей будинок. Також наголосив на тому, що гараж зведено з істотним порушенням будівельних норм і правил, так як його відстань від багатоквартирного житлового будинку менша за 10 метрів, та зазначили, що між сторонами відсутній спір про право, бо позивач з приводу прийняття в експлуатацію самочинно зведеного нерухомого майна до компетентних органів місцевого самоврядування не звертався, та позивачем не надано доказів того, що виконавчий комітет Хорольської міської ради є належним відповідачем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 зареєстрований та є мешканцем квартири АДРЕСА_1, що стверджується копією наявного в матеріалах справи паспорту позивача.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за вищевказаною адресою мешканцями багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 створено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Злагода» Хорольського району.

Як вбачається з матеріалів справи, і це не заперечується сторонами по справі, на прибудинковій території цього багатоквартирного житлового будинку розміщенні нежитлові приміщення, а саме сараї та гаражі, які з показань учасників судового розгляду належать власникам вищевказаного багатоквартирного будинку.

В матеріалах справи мається копія виписки з рішення виконавчого комітету Хорольської міської ради народних депутатів № 156 від 20.07.1993 року про надання дозволу позивачу ОСОБА_1 на будівництво гаража по АДРЕСА_2 та дозвіл № 253 від 20.07.1993 року на проведення цих робіт, виданий архітектором району ОСОБА_6

Згідно наявної в матеріалах справи технічної документації, по АДРЕСА_1 літ. «Г» площею 18.5 м. кв. з підвалом площею 5.8 м.кв., замовником робіт по виконанню технічної документації вказано позивача ОСОБА_1

Частиною 1 ст. 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України зазначено, що самочинним вважається будівництво, якщо воно збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі. Не може вважатися наданням земельної ділянки акт вибору, або лише рішення органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або для розробки проекту забудови. У п. 6 зазначеної Постанови вказано, що таке самочинне будівництво не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та продажу.

Згідно статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (документами, що посвідчують право на земельну ділянку є: державний акт на право власності на земельну ділянку; державний акт на право постійного користування земельною ділянкою; договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону).

Позивачем та його представником не надано жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку під самочинне будівництво.

Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації такого майна.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про основи містобудування" при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів.

Статтею 9 Закону України " Про архітектурну діяльність" встановлено, що будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно ч. 9 ст. 37 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" виконання будівельних робіт без відповідного документа, який дає право виконувати такі роботи, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація права власності, отримання дозвільних документів на самочинне збудоване майно не проводилось.

Крім того, суд констатує, що питання оформлення права власності на самочинне будівництво не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право, що визнали в судовому засіданні і сторони по справі.

Суд констатує, що визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права, і лише в тому випадку, коли особа, що вчинила самочинне будівництво, дотрималася всіх передбачених законом вимог до його належного оформлення, в іншому випадку суд фактично перебирає на себе повноваження органів, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови, що не може мати місця.

Сам факт наявності у позивача дозволу від уповноваженого державного органу на проведення будівництва гаража не є підставою для визнання за цим позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, так як це будівництво позивачем було проведено без відповідної будівельно-технічної документації та не було прийнято у експлуатацію.

Той факт, що право на будівництво гаража було реалізовано позивачем як учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, не впливає на вищевказані висновки суду, і не створює для позивача виключень при оформленні права власності на цей об'єкт нерухомості.

Сторонами по справі, як вже вище зазначав суд, не надано суду доказів, що земельна ділянка під гараж, була виділена позивачу у визначеному законом порядку. На переконання суду, відповідні органи місцевого самоврядування не могли приймати такого рішення, починаючи із 1993 року, так як з 1997 року, на підставі рішення Хорольської міської ради народних депутатів від 15 червня 1993 року № 136, земельна ділянка під гаражем, побудованим позивачем, була частиною земельної ділянки, яка на праві постійного користування перебувала в КП «Хорольська фабрика «Промінь», як балансоутримувача багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2, що стверджується копією відповідного державного акту на право постійного користування землею серії 1-ПЛ № 000081.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, або з дня отримання копії рішення, в разі якщо особа, яка подає апеляційну скаргу, не була присутня під час проголошенні рішення суду.

Головуючий:

Повний текст рішення суду складено 20.05.2016 року.