У Х В А Л А

16 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Гуменюка В.І.,Лященко Н.П.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Донецької області від 29 квітня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про припинення договору поруки,

встановила:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2015 року позов задоволено; визнано припиненим договір поруки від 27 липня 2005 року № MRM0GK00500042, укладений між

публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та

ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 29 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, ухвалу суду касаційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: частини четвертої статті 559 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позову про припинення договору поруки, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що відповідно до пункту 12 спірного договору порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Так, у зв'язку з пред'явленням вимог до поручителя у травні 2010 року та ухваленням рішення Жовтневим районним судом м. Маріуполя від 30 грудня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, п'ятирічний строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред'явлення такої вимоги саме до ОСОБА_4

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31липня 2013 року суд виходив із того, що оскільки в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що банк звернувся до суду вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 599 ЦК України шестимісячного строку.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року суд виходив із того, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Надані заявником для порівняння постанови Верховного Суду України від 21 травня 2012 року, 24 вересня 2014 року, 17 вересня 2014 року, 21 січня 2015 року не беруться судом до уваги, оскільки ухвалою Верховного Суду України від 13 червня 2016 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Донецької області від 29 квітня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року. Зі змісту зазначеної ухвали Верховного Суду України вбачається, що ОСОБА_4 на підтвердження невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права посилався на вищезазначені постанови Верховного Суду України. Таким чином уповноваженим судом вже вирішувалось питання про допуск справи до провадження за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення касаційної інстанції з аналогічних підстав.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про припинення договору поруки за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення апеляційного суду Донецької області від 29 квітня 2015 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко