Справа № 345/3756/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1235/2016
Головуючий у 1 інстанції Онушканич В. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2- ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації та визнання права власності на транспортний засіб, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з даним позовом, обґрунтувавши тим, що 18.11.2013 р. відповідно до укладеного договору оренди він надав у користування належний йому на праві власності автомобіль марки Mercedes-Benz модель Vito, 2003 року випуску, шасі WDF 7473, д.н.з. АА 0833ОЕ громадянину ОСОБА_6 08.04.2014 року довірена особа ОСОБА_4, звернувся до правоохоронних органів із заявою про незаконне заволодіння транспортним засобом, яку 09.04.2014 року було зареєстровано в ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що 28.03.2014 р. автомобіль було знято з обліку та зареєстровано на транзитний номер, а 02.06.2014 року було продано ОСОБА_2 на підставі виданої ТОВ «Захід-Авто-Ленд» довідки-рахунку серії ВІА №404945. Вказаний автомобіль було вилучено та доставлено до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Незважаючи на те, що автомобіль було вилучено, державна реєстрація на підставі довідки-рахунку від 02.06.2014 р. була проведена і на сьогодні в реєстрі власником спірного автомобіля записана ОСОБА_2 Оскільки, позивач жодної згоди на відчуження автомобіля не надавав та довіреностей на вчинення від його імені дій, спрямованих на реалізацію автомобіля, не підписував, то договір купівлі-продажу автомобіля, шляхом укладення довідки-рахунку, відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, є недійсним. Тому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу Mercedes-Benz модель Vito, 2003 року випуску, укладеного з ОСОБА_2, скасувати державну реєстрацію автомобіля та визнати за ним право власності на вищевказаний транспортний засіб.

Ухвалами Калуського міськрайонного суду від 04.11.2015 року та 18.02.2016 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.04.2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель Vito, 2003 року випуску, шасі WDF 7473, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, на підставі довідки-рахунку серії ВІА №404945 від 02.06.2014 року, виданої ТзОВ «Захід- Авто-Ленд». Скасовано державну реєстрацію даного транспортного засобу, зареєстрованого на імя ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Vito, 2003 року випуску, шасі WDF 7473.

Не погодившись з рішенням суду, вважаючи його невмотивованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Так, суд, зазначивши, що майно вибуло від ОСОБА_4 на підставі договору найму, також посилається, що обставини укладення договору не є предметом розгляду даної справи. Апелянт вважає, що позивач своїми діями та зловживаннями права власності на вказаний транспортний засіб, уклав нікчемний правочин, не заявив вчасно в міліцію з приводу відсутності транспортного засобу, не звернувся до особи про відшкодування вартості переданого в найм майна, повернув автомобіль в спосіб не передбачений чинним законодавством без несення ризиків втрати майна. Суд не надав оцінку моменту укладення та закінчення договору найму (18.11.2013 року 18.01.2014 року), часу звернення позивача в правоохоронні органи 09.04.2014 року, відсутності нотаріального посвідчення договору найму та те, що позивач займається підприємницькою діяльністю без реєстрації. Суд в обґрунтування рішення зазначив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є фактично сторонами договору купівлі-продажу автомобілю, а правила ст. 388 ЦК України застосовуються лише у разі витребування майна від особи , яка не була стороною договору. Проте, з такими доводами апелянт не погоджується і вказує, що спірний автомобіль було придбано у ОСОБА_7 Права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215,216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Тому наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключило можливість його витребування від добросовісного набувача. За таких обставин ОСОБА_2 просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, відсутність волевиявлення ОСОБА_4, як власника автомобіля, на його відчуження, є підставою визнання недійсним договору купівлі-продажу та задоволення інших похідних від цього вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 належав на праві власності автомобіль марки Mercedes-Benz модель Vito, 2003 р.в., шасі WDF 7473, д.н.з. АА 0833ОЕ на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 462166 від 05.11.2013 року.

09.04.2014 р. за фактом незаконного заволодіння вищевказаним транспортним засобом було відкрито кримінальне провадження за №0004209, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. ЦНП ДАІ з обслуговування м. Калуш при постановці на облік автомобіля марки Mercedes-Benz модель Vito, 2003 року випуску, шасі WDF 7473 було направлено запит до Бюро Інтерполу та отримано відповідь, що станом на 04.06.2015 року, вищевказаний автомобіль перебуває у міжнародному розшуку. Вказаний автомобіль було вилучено та доставлено до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Встановлено, що автомобіль, шляхом оформлення довідки-рахунку серії ВІА №404945 від 02.06.2014 року, виданої ТзОВ «Захід-Авто-Ленд», був проданий на підставі довіреності від 19.03.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 592, номер бланка №ВТТ 783213. Згідно з даною довіреністю ОСОБА_9, що діє від імені ОСОБА_4, на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_8, приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу від 19.03.2014 року, в порядку передоручення, уповноважила ОСОБА_7, розпоряджатися належним ОСОБА_4 автомобілем марки Mercedes-Benz Vito, 2003 року випуску, шасі WDF 7473. Проте, приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_8 на вимогу суду надіслала повідомлення, з яких вбачається, що вона не посвідчувала довіреності від імені ОСОБА_9 на імя ОСОБА_7 19.03.2014 року за реєстровим № 592, а також не посвідчувала довіреності від імені ОСОБА_4 на імя ОСОБА_9

Таким чином, оскільки під час складання довідки-рахунку серії ВІА №404945 від 02.06.2014 року особа, яка здійснила відчуження транспортного засобу на користь ОСОБА_2 та діяла від імені ОСОБА_4 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності щодо розпорядження транспортним засобом, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля скасування державної реєстрації на імя відповідача та визнання права власності за позивачем, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 658 ЦК України визначено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить лише власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Позивач, як власник спірного автомобіля втратив володіння майном поза своєї власної волі, і доводи апеляційної скарги в цій частині суд вважає надуманими, так як факт передачі автомобіля в оренду ОСОБА_6 18.11.2013 року не свідчить про волевиявлення на продаж свого автомобіля. Суд першої інстанції вірно зазначив, що договір найму (оренди) автомобіля не був предметом судового розгляду та не стосуються спору. Крім того, судом досліджено питання обраного позивачем способу захисту свого права, та встановлено, що такий є доцільним в даному спорі.

Викладені у скарзі доводи ОСОБА_2 про залишення судом без уваги обставин незаконності вказаного рішення суду правильність висновків суду не спростовують, фактично зводяться до повторного їх обґрунтування і одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Я.Д. Горблянський

ОСОБА_10

ОСОБА_11