УхвалА

іменем україни

7 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 3 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтв про право власності від 18 травня 2015 року їй належить дві земельні ділянки, площею 2,2838 га та площею 1,2002 га, що розташовані на території Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області.

Позивачка указувала про те, що у травні 2015 року ОСОБА_5 самовільно, без будь-якого дозволу, засіяв зерновою культурою (соєю) вищевказані земельні ділянки, чим створив їй перешкоди у їх володінні, розпорядженні і користуванні.

Зазначала про те, що 27 травня 2015 року вона надіслала відповідачу письмову претензію щодо усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, яку він отримав 29 травня 2015 року, проте її не виконав та земельні ділянки не звільнив.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд зобов'язати ОСОБА_5 не чинити їй перешкоди у користуванні вказаними земельними ділянками, шляхом їх звільнення від насаджень сільськогосподарських культур (сої) та не чинити будь-які перешкоди у майбутньому.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 1,2002 га та земельною ділянкою площею 2,2838 га, що розташовані на території Рідківської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, шляхом звільнення їх від насаджень сільськогосподарських культур (сої) та не чинити буді-які перешкоди у майбутньому. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму завданої моральної шкоди у розмірі 2 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа розглядалась судами неодноразово. Останньою ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 3 серпня 2016 року рішення районного суд залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на її користь упущеної вигоди скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов у цій частині задовольнити.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 у частині стягнення з відповідача на її користь упущеної вигоди, суди, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України),дійшли правильного висновку про те, що відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України упущеною вигодою є ті доходи, що особа могла реально отримати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Також для такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність сукупності елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між ними, вини. Позивач не довела наявності шкоди, її розміру та причинного зв'язку з діями відповідача.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 3 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик