РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді - Моцного О.С., при секретарі Нарижній О.Г., за участі позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані відповідачі, але не мешкають за даною адресою з 2002 року. Відповідачі участі у догляді за квартирою не приймають, добровільно припинити свою реєстрацію відмовляються, позивач сплачує комунальні платежі за відповідачів. На підставі викладеного просив визнати відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, яка одночасно є представником неповнолітнього ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 серпня 1999 року виконавчим комітетом Авдівської міської ради, квартира за адресою: Донецька область, АДРЕСА_1, дійсно належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних долях.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого повторно 21.03.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2, виданого повторно 05.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Статтею 41 Конституції України та ст.. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналась 17.07.1997 р., відповідно до ЗУ № 475/97 -ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколів та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ст..ст. 316,317,319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням права володіння.

Об'єктом власності особи може бути зокрема житло - житловий будинок, квартира (ст..ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживали разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником та зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартири та при домової території.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування нею та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на неї, а відтак - припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою. Тобто права членів сім'ї власника квартири на об'єкт власності є похідним від прав самого власника.

Відповіддю Авдіївської міської ради Донецької області від 19.04.2016 року № вх. 06-22/10 позивача ОСОБА_1 повідомлено, що відповідач ОСОБА_2 повинна з'явитися в відділ реєстрації Авдіївської міської ради та власноруч написати заяву про зняття її та її сина з реєстрації місця проживання або має право уповноважити відповідною довіреністю здійснити такі дії іншу особу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки відповідач є співвласником квартири, а тому з урахуванням ст. 317 ЦК України визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням є втручанням у її право власності на квартиру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя