Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кадєтової О.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Одеський домобудівельний комбінат», треті особи: Виконавчий комітет Одеської міської ради, Закрите акціонерне товариство «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд», про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що 21 грудня 2005 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Одеський домобудівельний комбінат» (далі - ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат») укладено інвестиційний договір №17/3 для інвестування будівництва квартири.

Зазначав, що на виконання вказаного договору внесено в касу товариства грошові кошти в сумі 470 200 грн. 18 вересня 2007 року між ним та ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» підписано додаткову угоду, відповідно до якої було визначено об'єкт інвестування: квартиру АДРЕСА_1

25 грудня 2007 року забудовник ЗАТ «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд» підтвердив виділення квартири на користь ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат».

30 квітня 2008 року складено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку на НОМЕР_1 квартир, який затверджено розпорядженням Малиновської районної адміністрації від 17 жовтня 2008 року № 3754/01-06.

Згідно з актом приймання-передачі від 11 грудня 2008 року квартиру НОМЕР_1 передано від забудовника замовнику ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат», який згідно акта від 19 грудня 2008 року приймання-передачі передав квартиру позивачу.

Позивач вказував, що через несвоєчасне звернення за оформленням права власності на квартиру свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 19 лютого 2009 року видано ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат». Посилаючись на вказані обставини, позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати за ним право власності на зазначену квартиру.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 травня 2010 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1

Встановлено порядок виконання рішення суду, згідно з яким це рішення, у разі набрання законної сили, є підставою для реєстрації Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» права власності на вказану вище квартиру за ОСОБА_3.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача, як власника спірної квартири, порушені, первинна реєстрація проведена за відповідачем у зв'язку з наданням останнім документів без врахування укладеного із ОСОБА_3 інвестиційного договору, а тому підлягають захисту в порядку передбаченому ст. ст. 328, 392 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушення своїх прав, оскільки право власності на спірну квартиру не може бути за ним визнано без скасування свідоцтва про право власності на спірну квартиру, виданого 19 лютого 2009 року ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат», та скасування державної реєстрації права власності товариства на неї.

Також суд зазначив, що до участі у справі в якості відповідача не було залучено виконавчий комітет Одеської міської ради та державного реєстратора.

Крім того, ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» отримало спірну квартиру від ЗАТ «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд» (замовника, генерального підрядника) на підставі укладеного між ними договору від 10 вересня 2007 року №10/09-07 у рахунок часткової оплати виконаних робіт, а за умовами договору від 21 грудня 2005 року №17/3 ОСОБА_3 інвестував кошти в будівництво житла, яке буде збудовано ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» в майбутньому. Проте ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» не є забудовником будинку по АДРЕСА_1 а відтак, ОСОБА_3 не є інвестором спірної квартири в розумінні правовідносин інвестування.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що 21 грудня 2005 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» було укладено інвестиційний договір №17/3 для інвестування будівництва квартири.

На виконання вказаного договору ОСОБА_3 вніс в касу товариства грошові кошти в сумі 470 200 грн.

18 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» підписано додаткову угоду, відповідно до якої було визначено об'єкт інвестування: квартиру АДРЕСА_1

19 грудня 2008 року на виконання договору від 21 грудня 2005 року №17/3 та додаткової угоди від 18 вересня 2007 року актом приймання-передачі ТОВ «Одеський домобудівельний комбінат» передало ОСОБА_3 квартиру НОМЕР_1 загальною площею 97,5 кв. м по АДРЕСА_1

Крім того, судом встановлено, що між ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» та ЗАТ «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд» 10 вересня 2007 року було укладено договір №10/09-07, за умовами якого ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» зобов'язалось здійснити будівництво магістральних інженерних мереж, насосної станції з протипожежними резервуарами, диспетчеризацію ліфтів в районі І-ої черги будівництва 10-ти поверхових жилих будинків в межах вулиць Промислова, Паркова, Землячки, проспекту Зелений, а ЗАТ «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд» зобов'язалось з метою компенсації частини витрат виділити трикімнатну квартиру НОМЕР_1 на 10-му поверсі секції «В» в житловому будинку по АДРЕСА_1

Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 17 жовтня 2008 року №754/01-06 затверджено акт державної приймальної комісії по прийняттю в експлуатацію 10-ти поверхового житлового будинку на НОМЕР_1 квартир (загальною площею 7 048,10 кв. м) з вбудованими приміщеннями в цокольному поверсі (загальною площею 758,8 кв.м) за адресою АДРЕСА_1 та присвоєно будинку поштову адресу АДРЕСА_1 В акті комісії замовником, генеральним підрядником будівництва зазначено ЗАТ «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд»

Згідно з актом приймання-передачі від 11 грудня 2008 року на виконання договору від 10 вересня 2007 року №10/09-07 ЗАТ «Виробниче будівельно-монтажне об'єднання «Одесбуд» передало, ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» прийняло трикімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 97,5 кв. м, вартістю 467 756 грн, на 10-му поверсі секції «В» в житловому будинку по АДРЕСА_1

На підставі зазначеного договору та акта приймання-передачі квартири від 11 грудня 2008 року виконавчим комітетом Одеської міської ради 19 лютого 2009 року видано ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» свідоцтво про право власності на квартиру НОМЕР_1 загальною площею 97,5 кв. м (зі складом приміщень, відображених у технічному паспорті від 06 лютого 2009 року), що знаходиться по АДРЕСА_1

На підставі вказаного свідоцтва бюро технічної інвентаризації 10 березня 2009 року проведена державна реєстрація права приватної власності ВАТ «Одеський домобудівельний комбінат» на квартиру.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Указаними нормами права визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації.

Оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з урахуванням наявних у справі доказів і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 392 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_3 не довів, що саме він є власником спірного нерухомого майна і це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також те, що вона втратила документ, який засвідчує її право власності.

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що його не було повідомлено про час та місце розгляду апеляційної скарги відповідача, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказами.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про її відхилення та залишення без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2015 року, оскільки воно є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В. Кадєтова

О.В. Кафідова

І.М.Фаловська