АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Гладун Х.А.
№22-ц/796/5815/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

ШебуєвоїВ.А.,

за участю секретаря Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів та визнання пунктів договору недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А

У жовтні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про захист прав споживачів та визнання пунктів договору недійсними.

У мотивування вимог посилався на те, що 23.11.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ним укладено Кредитний договір №014/1812/74/64851.

Так, п. 1.5 Кредитного договору передбачено право банку без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника приймати рішення про зміну процентної ставки.

Пунктом 1.6 Кредитного договору встановлено, що відсоткова ставка за користування кредитом збільшується на 5 відсотків річних від ставки, встановленої п. 1.4 Договору в разі невиконання позичальником умов Договору, передбачених розділом 5 Договору.

Однак, даний пункт не містить чіткого кола підстав, з яких банк має право здійснити підвищення відсоткової ставки за користування кредитом, що надає банку можливість безпідставно збільшити відсоткову ставку.

Також у п. 6.2 Кредитного договору визначено, що банк має право в односторонньому порядку підняти відсоткову ставку за користування кредитом.

Таким чином, підвищення відсоткової ставки за користування кредитом без повідомлення позичальника порушує його права як споживача та приводить до істотного дисбалансу прав та обов'язків сторін за договором.

До того ж, Договором прямо не передбачено, якою саме є відсоткова ставка за користування кредитом, змінюваною чи фіксованою, а тому в Кредитному договорі відсутня істотна умова Договору. Якщо вважати відсоткову ставку, передбачену Договором, змінюваною, то відповідно в ньому повинен бути визначений максимальний розмір збільшення відсоткової ставки. Проте, визначення такого максимального розміру в Договорі відсутнє.

Крім того, пунктом 10.1 Договору передбачено, що за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Отже, пеня за несвоєчасне повернення кредиту становить 182,5% річних, що є непропорційно великою сумою компенсації.

У п. 3.3. Договору визначено, що у випадку порушення будь-якої з умов договору, кредитор має право самостійно визначити інший порядок (черговість) погашення заборгованості позичальника перед кредитором.

Однак, даний пункт суперечить як ст. 534 ЦК України, оскільки у договорі по суті не встановлено черговості погашення заборгованості, так і ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надає право банку змінювати умови договору на власний розсуд з підстав, прямо не визначених у договорі.

З урахуванням наведеного просив суд визнати недійсним пункти 1.5, 1.6, 1.6.1, 1.6.2, 1.6.3, 6.4, 10.1 Кредитного договору №014/1812/74/64851 від 23.11.2007 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживачів та визнання пунктів договору недійсним залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Таким чином, пункти Кредитного договору, які передбачають зміну фіксованої процентної ставки без згоди позичальника, зокрема п. 1.5, п. 6.2 Договору є нікчемними. Нарахування відповідачем процентної ставки відповідно до положень п. 1.4, п. 1.6 Договору не спростовує того факту, що окремі пункти Договору порушують права позичальника, створюють істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін за Договором.

Також, пеня за несвоєчасне повернення кредиту, передбачена п. 10.1 Договору, становить 182,5% річних, що є непропорційно великою сумою.

Крім того, даний Кредитний договір є договором приєднання і він, як позичальник, не мав можливості пропонувати свої умови на етапі укладення Договору. Однак, банк включив в Договір умови, які порушують законодавство України про захист прав споживачів та створюють несприятливі умови для позичальника. При цьому, банк свідомо спонукав споживача на укладення договору на несправедливих та незаконних умовах, які істотно порушують баланс договірних прав та обов'язків на користь банку.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Судом встановлено, що 23 листопада 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №014/1812/74/64851 згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 603 200 грн. (а.с. 6-11)

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 603 200 грн, а позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов Договору та Тарифів кредитора та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені Договором.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, згідно частин 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати кредитору плату у вигляді процентів за процентною ставкою 12,5 % річних.

За умовами п. 1.5 Кредитного договору кредитор має право без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника приймати рішення про зміну процентної ставки протягом строку дії цього Договору у випадку зміни середньозваженої вартості залучення строкових коштів банками України згідно офіційних даних НБУ, зміни облікової ставки НБУ, введення оподаткування банківських операцій з залучення строкових коштів, збільшення норм відрахувань для формування обов'язкових резервів за строковими вкладами, збільшення норм відрахувань до «Фонду гарантування вкладів», збільшення рівня інфляції, зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора, та у разі настання інших подій, незалежних від волі сторін Договору, які мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора.

Відповідно до п. 6.2 Кредитного договору кредитор має право у випадках, передбачених цим Договором, змінити процентну ставку за користування кредитом. Про зміну процентної ставки кредитор письмово повідомляє позичальника протягом 7 календарних днів з дати прийняття рішення про її зміну. Таке повідомлення є невід'ємною частиною цього Договору. Сторони висловлюють свою цілковиту згоду без укладення будь-яких додаткових угод до Договору вважати, що новий розмір процентної ставки застосовується з дати прийняття кредитором відповідного рішення про її зміну та стосовно всієї непогашеної суми кредиту. Рішення про зменшення процентної ставки може бути прийняте кредитором без повідомлення позичальника та набуває сили з дати, визначеної кредитором.

В апеляційній скарзі, представник апелянта зазначає, що пункти Кредитного договору, які передбачають зміну фіксованої процентної ставки без згоди позичальника, зокрема п. 1.5, п. 6.2 Договору є нікчемними.

09 січня 2009 року набрав чинності Закон № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що: фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору, установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Цей Закон не скасовує й не пом'якшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом №661-VІ.

Як убачається з матеріалів справи, Кредитний договір №014/1812/74/64851, умовами якого передбачено право банку без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника приймати рішення про зміну процентної ставки, укладений 23 листопада 2007 року, тобто до набрання чинності Законом №661-V.

Отже, умови договору щодо зміни процентної ставки в односторонньому порядку в Кредитному договорі від 23 листопада 2007 року, є законними, оскільки зазначені в ньому до набрання чинності законом, відповідно до якого умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Крім того, банком не змінювалася процентна ставка на підставі п. 1.5, 6.2 Кредитного договору, що також підтверджується Додатковою угодою №014/1812/74/64851/81-1-0-00/3880 від 08.02.2013 року, розрахунком заборгованості за Кредитним договором №014/1812/74/64851 від 23.11.2007 року. (а.с. 24, 30-33)

Колегія суддів звертає увагу на те, що п. 1.5 Кредитного договору містить конкретні умови за яких процентна ставка може змінюватись в односторонньому порядку, що спростовує доводи апеляційної скарги про невизначеність таких підстав договором.

Також, п. 1.6 Кредитного договору передбачено, що сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитом збільшується на 5 відсотків річних від ставки, вказаної в п. 1.4 Договору, при настанні таких умов:

- 1.6.1 несвоєчасне надання кредитору Договору (полісу) страхування застави/ іпотеки та / або життя (або страхування від нещасного випадку) позичальника та документів, що підтверджують повну сплату страхового платежу (якщо страхування передбачено умовами п. 1.4 Договору);

- 1.6.2 невиконання позичальником зобов'язань, передбачених розділом 5 цього Договору;

- 1.6.3 невиконання або неналежне виконання умов договорів, які укладені з метою забезпечення зобов'язань позичальника за Договором.

Відповідно до п. 12.4 Кредитного договору позичальник перед укладенням цього Договору в письмовій формі повідомлений про всі умови споживчого кредитування в «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту ,затверджених Постановою НБУ №368 від 10 травня 2007 року), що підтверджується повідомленням про Умови кредитування, які є невід'ємною частиною цього Договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною. (а.с. 10)

Так, сторонами погоджено, що розмір процентної ставки становить 12,5% річних, а у випадку, передбаченому п. 1.6 Кредитного договору, розмір процентної ставки може бути збільшений на 5%.

З Додаткової угоди №014/1812/74/64851/81-1-0-00/3880 від 08.02.2013 року вбачається, що у зв'язку з тим, що позичальником були виконані умови Кредитного договору щодо здійснення щорічного страхування, згідно умов надання/обслуговування кредиту, сторони домовились, що з моменту укладання даної Додаткової угоди процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі, вказаному в пункті 1.4 Кредитного договору, і складає 12,5% річних. (а.с. 24)

Вказане підтверджує, що відсоткова ставка була збільшена на 5% у випадку, передбаченому пп. 1.6.1 п. 1.6 Кредитного договору.

Також, сторони дійшли згоди, що за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим Договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки (п. 10.1 Кредитного договору).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів суду порушення його прав, як споживача банківських послуг в розрізі Закону України «Про захист прав споживачів» та підставно виходив з того, що сторони уклали кредитний договір на власний розсуд, що не суперечить вимогам ст. ст. 6, 627 ЦК України.

При цьому позивач усвідомлював, що отримуючи гривневий кредит в розмірі 603 200 грн, банк мав право врахувати таким чином свої ризики, оскільки такий розмір пені визначений як ризик, за умови, що вчасно не буде погашатися кредит. Суд підставно дійшов висновку, що визначення такого розміру пені, на випадок недобросовісної поведінки боржника, не є несправедливим і не порушує принципу рівності сторін, за яким банк надає кредит, а споживач його погашає відповідно до умов договору, визначеного сторонами.

Щодо посилання апелянта на визначення в пункті 3.3. Договору іншого порядку (черговості) погашення заборгованості, то по-перше пункт 3.3 не містить такого посилання; по-друге, позивач не порушував питання про визнання цього пункту договору недійсним, що вбачається з позовної заяви (а.с.5).

Всі доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, суд дав оцінку кожному доводу і в колегії суддів відсутні підстави для їх переоцінки.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва