АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1278/16 Головуючий 1-ї інстанції Бородіна Н.М.
Справа № 6401/6605/15-ц Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: стягнення суми
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів Сащенко І.С., Овсяннікової А.І.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на його користь 3% (відсотки) річних та інфляційні за прострочення сплати суми заборгованості в загальному розмірі - 700 470,00грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 16.08.2006року відповідач спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження. За вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 03.07.2014року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18.09.2014року, з відповідача на його користь стягнуто матеріальну і моральну шкоду на загальну суму - 276 774,00грн., яку відповідач по теперішній час не сплатив. Позивач зазначає, що відповідач у звязку з простроченням сплати боргової суми, яка виникла за період з 16.08.2006р., а саме з моменту спричинення тілесних ушкоджень, і по жовтень 2015р. включно, повинен сплатити йому 3% (відсотки) річних та інфляційні.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% (відсотки) річних в сумі 12 033,98грн. та інфляційні в сумі 191 250,83грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою цього ж суду від 28.12.2015року виправлено арифметичні описки, які допущені в резолютивній частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.12.2015року, а саме вказано, що замість «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних в сумі 12 033,98грн. та інфляційні в сумі 191 250,83грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3 049,27грн.», виправлено на: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних в сумі 9 281,41грн. та інфляційні в сумі 150 288,28грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2 393,54грн.».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції від 15.12.2015року скасувати і ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на неналежну оцінку наданим доказам. Зокрема вказує, що суд безпідставно для нарахування трьох відсотків річних та інфляційних взяв початок періоду з моменту набрання вироком законної сили. На його думку, початок строку повинно відраховуватися саме з моменту спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, а саме з 16.08.2006року.

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржує.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині періоду за який проведено стягнення, тому в іншій частині це рішення відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 03.07.2014року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18.09.2014року, який набрав чинності, ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і з нього на користь потерпілого ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду - 13 686,00грн. та моральну шкоду - 263 088,00грн., а всього на суму 276 774,00грн.

На підставі вищезазначеного вироку, Ленінським районним судом м. Харкова ОСОБА_1 видавався виконавчий лист, який стягувачем предявлявся на виконання до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі Дзержинський ВДВС ХМУЮ). Згідно постанови ВДВС від 18.07.2014року за виконавчим документом було відкрито виконавче провадження (а.с.6). Із відповіді ВДВС від 25.09.15р. №12976 вбачається, що виконавчий лист на теперішній час не виконано, а саме жодної суми не стягнуто, т.я. боржник ухиляється від виконання грошового зобовязання.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом положення ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (правові висновки, викладені в постанові ВСУ у справі №6-113цс14).

Зобовязання щодо відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди зводиться до сплати грошей, а відтак є грошовим зобовязанням, тому на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Спричинення шкоди відповідачем позивачу та розмір такої шкоди, встановлено вироком суду, який набрав чинності з 18.09.2014р. - після його перегляду в апеляційному порядку. Отже, зобовязання щодо сплати відповідачем позивачу коштів в загальному розмірі 276 774,00грн. виникло саме з 18.09.2014р., як це правильно визначено в рішенні суду, а не з 16.08.2006р., як помилково вважає позивач.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і суттєвими не являються, підстав для скасування або зміни або оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -