Справа №2/359/1007/2016

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді Саган В.М.,

при секретарі Степаненко А.О.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

25.02.2016 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги якого в ході судового розгляду уточнив та просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 03.12.2014 року в сумі 6922213,00 грн.

В обґрунтування вказаних вимог, представник позивача в судовому засіданні зазначив, що 03.12.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 (далі Відповідач, Позичальник) було укладено договір позики у простій письмовій формі у виді розписки. Згідно договору, позивач надав Відповідачу грошові кошти в сумі 240137,00 доларів США, які останній зобовязався повернути до 15.07.2015 року зі сплатою 1 % місячних за користування вказаними грошовими коштами. Проте Відповідач, у визначений в розписці строк грошові кошти в повному обсязі не повернув. Станом на 10.08.2016 року Відповідач має заборгованість за договором позики в сумі 6922213,00 грн., в тому числі пеня у виді 3% річних за період з 15.07.2015 року по 10.08.2015 року в сумі 7737,00 доларів США, що еквівалентно 191954,97 грн. Невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо повернення грошових коштів є порушенням прав позивача, тому дана обставина змусила його звернутись до суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, в частині стягнення нарахованої пені в розмірі 7737 доларів США позов не визнають. Зазначила, що дружина відповідача тяжко хворіла на внутрішньо мозкове новоутворення, в 2009, 2014 та 2015 роках їй були проведені операції, а в січні 2016 року вона померла. Окрім того, на утриманні відповідача перебуває мати похилого віку,яка страждає на тяжке захворювання-хворобу Альцгеймера. Останній намагався погашати заборгованість, однак зазначені тяжкі обставини істотно вплинули на майновий стан ОСОБА_2В, в зв»язку з чим просять зменшити розмір пені нарахованої позивачем у сумі 7737 доларів США.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності і прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 03.12.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у простій письмовій формі у виді розписки. Згідно договору, позивач надав Відповідачу грошові кошти в сумі 240137,00 доларів США, які останній зобовязався повернути до 15.07.2015 року зі сплатою 1 % місячних за користування вказаними грошовими коштами. Факт отримання суми позики Відповідачем підтверджується його власноруч написаною розпискою від 03.12.2014 року (а.с.8).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка або інші документи, що посвідчують передання позикодавцем визначеної грошової суми є документами, які видаються боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки або інші документи, що посвідчують передання позикодавцем визначеної грошової суми чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року ( справа № 6-63цс13 ) і є обовязковою для застосування судами України.

Як видно зі змісту розписки від 03.12.2014 року, відповідач отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 240137,00 доларів США, які зобовязався повернути в строк до 15.07.2015 року, а позивач набув права вимагати повернення позики.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором позики належним чином не виконав, у визначеній в розписці строк борг в повному обсязі не повернув. Станом на 10.08.2016 року відповідач повернув позивачу грошові кошти лише в сумі 16892,00 доларів США, таким чином, на даний час сума боргу становить 223108,00 доларів США (240137,00 дол.США 18892,00 дол.США), що еквівалентно 5535309,48 грн.(курс НБУ за 1 дол. 24,81 грн.), а тому він підлягає стягненню з нього у примусовому порядку.

Крім того, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Як вбачається зі змісту розписки, відповідач зобовязався також сплатити позивачу відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 1% від суми боргу за кожен місяць, станом на 10.08.2016 року прострочення сплати боргу відповідачем становило 20 місяців, таким чином сума процентів за користування грошовими коштами становить 44621,00 доларів США (223108,00 дол.США загальна сума боргу х 1% х 20 місяців), що еквівалентно за курсом НБУ 973184,01 грн., дана сума також підлягає стягненню з відповідача.

За положеннями статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, або ж неповернення такої позики не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позикодавець має право на одержання від позичальника сум, передбачених частиною 2 статті 625 та частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на прострочення позичальником поверненні боргу за Договором у строк до 15.07.2015р. включно, з урахуванням того, що неповернення такої позики не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої статтями 625, 1048 Цивільного кодексу України, перед кредитором, заборгованість також, складається, окрім основної суми боргу, є також пеня у виді 3% річних.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, який зазначений в уточненій позовній заяві, відповідачу позивачем була нарахована пеня за період з 15.07.2015 року по 10.08.2016 року в сумі 7737,00 доларів США.

Однак, при визначенні суми пені суд, враховує надані представником відповідача пояснення, згідно з якими, факт отримання відповідачем боргу слугували тяжкі обставини в його сімї, в звязку з тяжким захворюванням його дружини ОСОБА_4, які вимагали від нього значних грошових витрат.( а.с. 62-66).

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки ( пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 10000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України.

Крім того, згідно зі ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики, на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до вимог ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають істотне значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Представник відповідача в судовому засіданні не надав суду належних доказів, що спростовують доводи позивача.

При подачі позову, сплату судового збору позивачу було розстрочено, до винесення рішення по справі. Тому, оскільки позов задовольняється, його розмір в сумі 6890,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 169, 212-215, 223-228 ЦПК суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики 223108,00 доларів США, що еквівалентно 5535309,48 грн.; 1% від суми боргу за користування кредитом за 20 місяців - 44621,00 долар США, що еквівалентно 973184,01 грн. та пеню в розмірі 10000,00 грн., а всього 6518493,49 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь держави 6890,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайоннний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Саган В.М.