Провадження №2/522/3303/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів, в якому з урахуванням уточнень просить стягнути суму боргу у розмірі 113 380 гривень.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 11 вересня 2014 року ОСОБА_3 взяв у борг 4 500 доларів США, а також 160 грн. та обіцяв повернути до 15.10.2015 року, що підтверджується розпискою від 11 вересня 2014 року. Борг до теперішнього часу не повернув. Позивач просить суд стягнути борг солідарно з відповідачів, так як на момент складання розписки ОСОБА_3 запевнив, що за повернення боргу відповідає також його сімя, яка несе рівну з ним відповідальність, а також запевнив, що його дружина ОСОБА_2 згодна з умовами договору.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів 4500 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 10.05.2016 року (100 доларів США х 2516,2672 грн.) становить 113 220 грн. та 160 гривень. Пояснив, що відповідачка ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, а зазначені кошти були використані на потреби сімї, тому відповідачі мають відповідати як солідарні боржники, як чоловік і дружина.

ОСОБА_2 та її представник в судове засідання зявились та просили в частині позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що гроші ОСОБА_2 не отримувала та розписку не писала, вона не є стороною договору та не надавала свою згоду на укладання договору позики. ОСОБА_2 підтвердила, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3, вони мають двох дітей, їй відомо про існування боргових зобовязань між позивачем та чоловіком, однак вона не отримувала гроші та ці кошти не витрачались на сімю.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінал розписки, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 11 вересня 2014 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) був укладений договір позики в простій письмовій формі, про що свідчить складена власноручно відповідачем розписка, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні.

За умовами угоди відповідач взяв у борг у позивача 4 500 доларів США та 160 грн. та обіцяв повернути до 15.10.2015 року, що підтверджується розпискою від 11 вересня 2014 року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 5).

Однак до теперішнього часу відповідач не повернув суму боргу.

Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідачів, але борг на даний час не повернений.

Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, відповідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Отже, договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму.

В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статті 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відтак, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів.

Відповідно до ст.216 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення зазначити про це у розписці, що ним видається. Факт знаходження боргового документа у боржника посвідчує припинення зобов'язання, поки не доведено інше.

В даному випадку борговий документ знаходиться у позивача, що підтверджує наявність боргу на його користь.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу з ОСОБА_2, то у задоволенні цих вимог суд відмовляє, так як кошти були отримані саме ОСОБА_3, що підтверджено розпискою, поручителів за цим договором не було, доказів, що кошти витрачались на потреби сім'ї суду не надано, а тому ОСОБА_2 не повинна відповідати як солідарний боржник.

Відповідно до передбаченого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

У відповідності ч.1 ст.533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Згідно ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Оскільки, грошовий еквівалент вищевказаних грошових зобов'язань був визначений у іноземній валюті у відповідності до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України, суд має розрахувати суму боргу за курсом НБУ на день постановлення рішення.

Враховуючи, що до теперішнього часу відповідач не повернув Позикодавцю суму боргу, яка підтверджуються розпискою від 11.09.2014 року в розмірі 4500 доларів США та 160 грн., тому підлягають задоволенню вимоги про стягнення боргу що за курсом НБУ станом на 10.05.2016 року (100 доларів США х 2516,2672 грн.) становить 113 220 грн. (4500 х 2516,2672 = 113 220 +160 = 113380 гривень).

Таким чином, суд вважає, що борг повинен бути стягнутий з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача в сумі 113380 гривень.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1 133 гривні 80 копійок.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 113 380 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 133 гривні 80 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Чернявська

10.05.2016