Справа № 301/141/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готра Т.Ю., Кожух О.А.

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Іршавського районного суду від 31 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

26 січня 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу), посилаючись на те, що між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» і ОСОБА_1 було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС31/35937 від 23 вересня 2013 року, за яким страховик зобовязався відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю здоровю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Iveco MP 440 E42 WJMM1VSJ004204872, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно п. 4 страхового поліса ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн..

12 червня 2014 року в м. Львові, на вул. Наукова, 61, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля під управлінням ОСОБА_1 та автомобіля Honda Jazz LUCGG3860B3200585, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під управлінням ОСОБА_2.

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль Honda Jazz LUCGG3860B3200585, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2.

Згідно з довідкою про обставини ДТП, виданою ВДАІ, особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є водій ОСОБА_1, вина якого також встановлена постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 липня 2014 року по справі №301/1677/14-п.

Згідно пункту 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року (далі Закон), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до розрахунку вартості № 365 відновлювального ремонту, складеного 18 травня 2015 року, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, автомобіля Honda Jazz, реєстраційний номер НОМЕР_3, на момент дослідження складає 16453,20 гривень. ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 12363 грн. 19 коп., що підтверджується платіжним дорученням.

Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ВУСО» у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про страхування», ст. 35 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі страхового акту №1506-24 від 22 травня 2015 року.

У звязку з тим, що відповідач не повідомив позивача про настання страхової події на протязі трьох робочих днів у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу), як це передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» суму завданої майнової шкоди (в порядку регресу) у розмірі 12363 гривень 19 коп. та судовий збір.

Рішенням Іршавського районного суду від 31 березня 2016 року в позові приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу відмовлено за недоведеністю позовних вимог .

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене при неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, позивач просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом помилково не враховано, що неузгодженість нумерації підпунктів п.33.1 ст. 33 та підпунктів п.38.1 ст. 38 Закону, після внесення до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-VI не може обмежувати встановлене ст. 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригору, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, після здійснення повідомлення страховика про настання ДТП в усному порядку в телефонному режимі, відповідач не звільнився від обовязку щодо надання повідомлення в письмовому вигляді протягом трьох робочих днів, як це передбачено чинним законодавством.

У запереченні ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ПрАТ «СК «ВУСО» відхилити як безпідставну і залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки він відповідно до вимог закону повідомив страховика про ДТП, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється і зафіксований правоохоронними органами, як винна в ДТП особа ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач визнав цей факт добровільно сплативши страхове відшкодування.

Сторони в судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з повідомлення про вручення судових повісток, тому на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутності та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 197 ЦПК).

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 вересня 2013 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_1 було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3135937. За вказаним договором страховик зобовязався відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю здоровю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Iveco MP 440 E42 WJMM1VSJ004204872, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Встановлено, що 12 червня 2014 року в м. Львові, на вул. Наукова, 61, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля під управлінням ОСОБА_1 та автомобіля Honda Jazz LUCGG3860B3200585, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під управлінням ОСОБА_2.

В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль Honda Jazz LUCGG3860B3200585, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2.

Згідно з довідкою про обставини ДТП, виданою ВДАІ ЛМУ ГУ МВС у Львівській області № 9399538, особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є водій ОСОБА_1. Його вина також встановлена постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 07 липня 2014 року по справі №301/1677/14-п.

Встановлено, що відповідно до розрахунку вартості № 365 відновлювального ремонту, складеного 18 травня 2015 року спеціалістом ТОВ «Експерт», вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, автомобіля Honda Jazz, реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент дослідження складає 16453,20 гривень.

Встановлено, що ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 12363 грн. 19 коп.. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «ВУСО» у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про страхування», ст. 35 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі страхового акту №1506-24 від 22 травня 2015 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 5855529 від 27 травня 2015 року (а.с. 18).

26 січня 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу), посилаючись на те, що між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» і ОСОБА_1 було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС31/35937 від 23 вересня 2013 року, за яким страховик зобовязався відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником життю здоровю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Iveco MP 440 E42 WJMM1VSJ004204872, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, просило стягнути в порядку регресу виплачену ним суму страхового відшкодування 12363 грн. 19 коп., оскільки ОСОБА_1 не було подано страховику письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не правильно посилається на положення підпункту 38.1.1 пункту 38.1 і підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», отже не довів законності та обгрунтованості своїх позовних вимог, а факт неповідомлення страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення. Несвоєчасне надання страховику письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду саме по собі не може бути підставою для подання страховиком після виплати страхового відшкодування регресного позову про стягнення з страхувальника страхового відшкодування. Закон пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням страхувальником страховику певних документів, тому позов поданий із посиланням на норму матеріального права, яка не підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовано виключний перелік підстав, за якими у страховика після виплати страхового відшкодування виникає право подати регресний позов до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до абзацу "ґ" пп. 38.1.1 п. 38.1 вказаного Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону, згідно з якими, учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Разом з тим, п.п. 33.1.4. п.3.1 Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 12.02.2014 р. у справі № 6-1цс14, неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 ст. 33 та підпунктів 38.1 ст. 38 вказаного Закону, після внесених до них змін Законом України від 17.02.2011р. № 3045-У1 « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо - транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання суду першої інстанції як на підставу відмови в позові на те, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, такий зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, а сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, не свідчать про виконання відповідачем вимог вказаного Закону та не є повідомленням із дотриманням умов та строків, встановлених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Документальних доказів про поважність причин неможливості подати страховику таке повідомлення, відповідач суду не надав.

За наведених обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при вирішені справи не враховано невиконання відповідачем зобов'язання та не повідомлено ним у встановленому порядку (письмово за відповідним зразком) страховика про ДТП, що є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу виплаченого позивачем страхового відшкодування у розмірі 12363,19 грн..

Виходячи з наведеного, рішення суду 1-ї інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі - про задоволення позову ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» у повному обсязі.

Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2893 грн. 80 коп..

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду від 31 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» суму завданої майнової шкоди (в порядку регресу) в розмірі 12363 гривень 19 коп. та 2893 гривні 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: