Справа № 452/951/15 Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/783/2908/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Кабаля І.І., Струс Л.Б.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2, представника апелянта - ОСОБА_3, позивача - ОСОБА_4, представника позивача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном покликаючись на те, що їй на праві власності належить 8/100 частин будівлі промскладу, розташованого в АДРЕСА_1, що стверджується договором купівлі-продажу від 23 березня 2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Самбірського МБТІ від 24 травня 2005 року. Відповідач чинить їй перешкоди у користуванні будівлею навісу, який знаходиться за цією ж адресою.

Просила суд зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні будівлею навісу, загальною площею 38,6 м2, зовнішніми розмірами 14,45 м. х 2,85 м., внутрішніми розмірами 14,30 м. х 2,70 м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та усунути наслідки порушеного права, а саме: звільнити 1/2 частину навісу із західної сторони довжиною 7,40 м., шириною 2,85 м. від майна, що знаходиться під навісом (цегли, піска, піщано-гравійної суміші); ліквідації до рівня ґрунту споруджених металевих (забетонованих) стовпців, довжиною 13,20 м. навпроти навісу вздовж будівлі промскладу «П»; знесення дерев'яної огорожі, що споруджена відповідачем по металевих стовпцях від навісу до стіни його будівлі; знесення цегляної будівлі розміром 4,0 х 4,6 м., що споруджена навпроти навісу, та примикає до будівлі відповідача.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням майном задоволено.

Вирішено зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні та розпорядженні будівлею навісу, загальною площею 38,6 м2, зовнішніми розмірами 14,45 м. х 2,85 м., внутрішніми розмірами 14,30 м. х 2,70 м., за адресою: АДРЕСА_1 та усунути наслідки порушеного права, шляхом звільнення 1/2 частини навісу із західної сторони довжиною 7,40 м., шириною 2,85 м. від майна, що знаходиться під навісом (цегли, піска, піщано-гравійної суміші); ліквідації до рівня ґрунту споруджених металевих (забетонованих) стовпців, довжиною 13,20 м. навпроти навісу вздовж будівлі промскладу «П»; знесення дерев'яної огорожі, що споруджена відповідачем по металевих стовпцях від навісу до стіни його будівлі; знесення цегляної будівлі розміром 4,0 х 4,6 м., що споруджена навпроти навісу, та примикає до будівлі відповідача.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року оскаржив відповідач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та не обгрунтованим.

Зазначає, що він є власником частини промскладу, площею 101,5 м 2, який розташований в АДРЕСА_1, до якого примикає будівля навісу. Позивач ОСОБА_4 є леювласником іншого приміщення, яке стикується з будівле навісу з другої сторони. 26 грудня 2003 року на аукціоні прилюдних торгів, апелянту було відмовлено в продажі приміщення промскладу разом із навісом, з метою уникнення в подальшому спору із власником будівлі «П», оскільки, навіс примикає до його власності та роз»яснено, що потрібно буде узгодити із власником будівлі «П» усі спірні питання, тільки після цього можна буде придбати половину навісу, так як потрібна згода двох сторін. На його запитання чи може інша особа придбати навіс без його згоди, йому відповіли, що ні, оскільки навіс примикає і до приміщення апелянта та він є першим претендентом, щоб його викупити. В разі проведення торгів апелянта мали повідомити про це. Відтак, апелянт придбав лише 101, 5 кв.м. промскладу та отримав право власності на нерухоме майно. Після належного оформлення всіх документів, він почав користуватися приміщенням та половиною навісу, під яким зберігав будівельні матеріали. Приблизно через 5-6 років позивач ОСОБА_6 запитала в нього, якщо вона придбає весь навіс, чи він відкупив би в неї половину навісу, на що останній відповів, що йому немає різниці кому платити кошти, лише щоб навіс було розділено посередині та чесно. Приблизно через два місяці апелянт виявив, що цілий навіс заварений металом та в його стіну забито металеві штирі, на цей факт позивач відповіла, що оскільки навіс належить їй, то і несуча стіна відноситься до навісу.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що згідно рішення №8 Стрілковицької сільської ради від 23 січня 2006 року про уточнення юридичної адреси будівлі в АДРЕСА_1, згідно даного переліку останнім пунктом зазначено, що навіс, розташований в АДРЕСА_1 - без власника.

Звертає увагу на той факт, що ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції в першу чергу не встановив власника навісу та не взяв до уваги поверховий план, а відтак не вірно витлумачив зміст ст.371 ЦК України.

Просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до положень ст. ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналу.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме 8/100 частин приміщення будівлі промскладу, що знаходиться в АДРЕСА_1, загальна площа якого 520, 5 м2, що стверджується договором купівлі-продажу від 23 березня 2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Самбірським МБТІ 24 травня 2005 року.

З технічного паспорта на будівлю, виготовленого Самбірським МБТІ від 31 жовтня 2014року вбачається, що 8/100 частки будівлі промскладу, який знаходиться в АДРЕСА_1, складає приміщення під літерою «5» площею 38,6 м2, що становить навіс.

Приміщення будівлі під літерою «5» зовнішніми розмірами 14,45 м. х 2, 85 м. та внутрішніми розмірами 14,30 м. х 2,70 м. (навіс), західною стороною примикає до будівлі промскладу, що на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2

Будівля (навіс) із східної сторони примикає до будівлі промскладу «П», в яких розміщені гаражі для зберігання транспорту, що належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2005 року.

Також встановлено і не заперечується сторонами, що у 2013 році відповідач самовільно зайняв частину навісу, довжиною 7,40 м., шириною 2,85 м., покрив навіс металопрофілем і використовує його для своїх потреб - зберігає там цеглу, пісок, піщано-гравійну суміш.

Крім того, ОСОБА_2 навпроти середини навісу встановив (забетонував) металеві стовпці, спорудивши, таким чином, загорожу довжиною 13,20 м. вздовж будівель гаражів та до стіни своєї будівлі, самовільно загородив дерев'яними штахетами та розпочав будівництво будівлі розміром 4,0 м. х 4,6 м., звівши її висотою 1 м.

Самовільно споруджена загорожа по металевих стовпцях до будівлі відповідача та розпочата будівництвом будівля навпроти навісу позивача перешкоджають їй у заїзді транспортних засобів до цього навісу та гаражів промскладу під літерою «П».

Вказані обставини стверджуються оглянутими матеріалами інвентаризаційної справи Самбірського МБТІ на будівлю промскладу по АДРЕСА_1 копією акту обстеження навісу комісією Стрілковицької сільської ради від 09.10.2013 року, копією абрису будівель військ торгу, 37 (а.с.12), копіями листів інспекції ДАБК у Львівській області ( а.с.13,14), копією квитанції про сплату штрафу відповідачем, копією рішення виконкому Стрілковицької сільської ради №19 від 06.03.2012 року, фотознімками промскладу по вул.Військторг, 37 в с.Рудня та іншими матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, прийшов до вірного висновку про те, що відповідачем чиняться перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні її майном, а відтак прийшов до правильного переконання про задоволення позову.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта ОСОБА_2 на те, що судом не враховано незаконність придбання позивачем будівлі навісу без його згоди, так як такий примикає до належних йому будівель, оскільки докази визнання такої угоди недійсною в матеріалах справи відсутні. Належність будівлі навісу позивачу ОСОБА_4 стверджено вище переліченими доказами. Сам відповідач не заперечив факту використання ним будівлі навісу для власних потреб, документи, які б посвідчували його право на користування та розпорядження будівлею навісу у нього відсутні.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_7