Справа № 466/2470/11 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/3160/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Фейір К.О.,

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та екпертної оцінки», Шевченківського РВ ГУ ДМС України у Львівській області, треті особи приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, переведення прав та обовязків покупця, визнання права власності на квартиру, скасування реєстрації та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_11»яни Іванівни, ОСОБА_12, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.10.2004 року квартири №30 будинку №39 на вул.А.Лінкольна в м.Львові в частині продажу ? частки, належної ОСОБА_10, переведення прав і обов»язків покупця на ? частку вказаної квартири, належної ОСОБА_11, визнання права власності на вказану квартиру, зобов»язання зареєструвати право власності на нього, зобов»язання ВГІР Шевченківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівськіій області провести реєстрацію у вказаній квартирі, виселення ОСОБА_12 та ОСОБА_4, вселення ОСОБА_10 у вказану квартиру.

Позивач зазначав, що йому та його дочці ОСОБА_11 на праві спільної часткової власності - по ? частці належала квартира №30 в будинку №39 на вул.А.Лінкольна в м.Львові. В результаті шахрайських дій зі сторони дочки ОСОБА_11 та її чоловіка ОСОБА_13 за попередньою змовою між собою, маючи умисел на отримання чужого майна, усвідомлюючи незаконність дій, останні шляхом обману та зловживання довірою заволоділи його паспортом громадянина України. В подальшому ОСОБА_13 пред»явив даний паспорт для отримання в приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Хом»яка А.П. виготовленого шляхом незаконної нотаріальної дії нотаріально посвідченого доручення від його, ОСОБА_10 імені, яке б уповноважувало ОСОБА_11 розпоряджатись належним йому майном, а саме 1/2 часткою вищевказаної квартири за відсутність в нього, ОСОБА_10, наміру та бажання для надання такого доручення. Отримавши доручення, яке містило неправдиві відомості, ОСОБА_11 використала його для укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири. Зокрема, 04 жовтня 2004 року ОСОБА_11 в приміщені нотаріальної контори приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 на вул. Коперніка,47 в м. Львові, використавши підроблене доручення, уклала з ОСОБА_12 та ОСОБА_4, договір купівлі-продажу квартири №30 в будинку №39 на вул.А.Лінкольна в м.Львові.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року позивач ОСОБА_10 був виключений з числа учасників процесу у звязку з його смертю, яка настала 12 червня 2012 року, та до участі в справі в порядку правонаступництва було залучено в якості позивача ОСОБА_14»як З.М., на користь якої ОСОБА_10 10 лютого 2011 року склав заповіт.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 04 вересня 2014 року відповідач ОСОБА_12 був виключений з числа відповідачів у звязку зі смертю, яка настала 31 липня 2013 року.

В жовтні 2014 року представник позивача ОСОБА_14»як З.М. ОСОБА_15 подав заяву про уточнення позовних вимог та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2004 року в частині продажу 1/2 частки квартири, яка належала ОСОБА_10, перевести на Хом»як З.М., як правонаступника, права та обовязки покупця на 1/2 частку квартири яка належала ОСОБА_11, та була продана ОСОБА_12 та ОСОБА_4, визнати за Хом»як З.М., як правонаступником, право власності на квартиру, скасувати реєстрацію та виселити ОСОБА_4 з квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2015 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. В апеляційній скарзі стверджує, що ОСОБА_10, правонаступником якого є позивач, довіреність на представництво інтересів від 02 жовтня 2004 року не підписував та сам договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 також не підписував, не передавав майна іншим особам та не отримував грошових сум за своє майно. Посилається на те, що договір купівлі-продажу квартири є нікчемним, а тому до нього повинна застосовуватися позовна давність у десять років, визначена ч. 4 ст. 258 Цивільного кодексу України, яка діяла на момент звернення з позовом в квітні 2011 року. Стверджує, що майно вибуло від особи поза її волею, а тому відповідно до ч. 1 ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від набувача. Вважає, що ОСОБА_10 заявив цивільний позов в межах строку позовної давності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 про заперечення вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що сплив строк позовної давності.

Однак погодитись із таким висновком не можна, в зв»язку з чим відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

При цьому колегією суддів враховуються такі встановлені судом обставини і положення закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 на праві приватної власності належала ? частка квартири №30 будинку №39 на вул.А.Лінкольна в м.Львові.

02 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Хом»як А.П. посвідчено доручення від імені ОСОБА_10 про надання повноважень ОСОБА_11 розпоряджатись (продати, міняти, тощо) належною йому на праві приватної власності часткою квартири №30 будинку №39 на вул.А.Лінкольна в м.Львові. (т.1, а.с.11)

04 жовтня 2004 року ОСОБА_11, яка діяла за цим дорученням, продала належну ОСОБА_10 ? частку та належну їй ? частку квартири №30 будинку №39 на вул.А.Лінкольна в м.Львові ОСОБА_4 та ОСОБА_12 за договором купівлі-продажу, посвідченимприватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №3852. (т.1, а.с.5)

07.09.2005 року прокуратурою Шевченківського району м. Львова за фактом шахрайства, підроблення та використання підроблених документів порушено кримінальну справу. В 2006 році проводилось досудове розслідування в кримінальній справі №183-0747, за наслідками якого 27 грудня 2006 року складено обвинувальний висновок про обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч.2, 358 ч.3 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України, Хом»яку А.П. у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.5, 190 ч.2, 364 ч.1, 366 ч.1 КК України, та Хом»яку В.М. у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 27 ч.5, 190 ч.2, 358 ч.1 КК України, та матеріали вказаної кримінальної справи було скеровано на розгляд в суд. В ході досудового розслідування було проведено ряд судово-почеркознавчих експертиз, згідно з якими, зокрема, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_10 в довіреності від 02 жовтня 2004 року, якою було уповноважено діяти від його імені ОСОБА_11, виконано не самим ОСОБА_10, не ОСОБА_11, а іншою особою. (т.1, а.с.12-33)

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2008 року дана кримінальна справа повернута прокуророві Шевченківського району м. Львова для організації проведення додаткового розслідування. Після цього, вказана кримінальна справа для розгляду в суд не скеровувалась та в даний час в провадженні СВ Шевченківського відділу поліції ГУ НП України у Львівській області знаходиться кримінальне провадження № 0000458 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України. Будь-якій особі підозру у вчиненні цього кримінального правопорушення органом досудового слідства не оголошено. (т.2, а.с.61)

Стаття 237 ЦК України визначає представництво як правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов»язана або має право вчинити правочин від імені другою сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Особливістю відносин представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює. Правочин, вчинений представником, створює, змінює припиняє цивільні правуа та обов»язки лише для особи, яку він представляє.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

А відтак, оскільки договір купівлі-продажу ? частки квартири від 04 жовтня 2004 року, укладений ОСОБА_11 від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_4 і ОСОБА_12М з використанням доручення, яке ОСОБА_10 не підписував, та з метою незаконного заволодіння майном, яке належало покійному на даний час ОСОБА_10, вказаний договір купівлі продажу квартири слід визнати недійсним в частині продажу частки майна, належної ОСОБА_10

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до приписів ст. 264 цього Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з положеннями ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Якщо суд залишив без розгляду позов, пред»явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред»явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. Якщо частина строку, що залишилася, є меншою ніж шість місяців, вона подовжується до шести місяців.

Частинами 3 та 4 ст. 267 цього Кодексу визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що оспорюваний спочатку позивачем ОСОБА_10, а відтак позивачем ОСОБА_14»як З.М., як його правонаступником, договір купівлі-продажу квартири був укладений 04 жовтня 2004 року. Про укладення цього договору ОСОБА_10 стало відомо відразу після його укладення, тобто в жовтні 2004 року.

Після скерування в суд обвинувального висновку в кримінальній справі №183-0747 про обвинувачення ОСОБА_11, ОСОБА_13, Хом»яка А.П., Хом»яка В.М. 16 лютого 2007 року ОСОБА_10 подав в цій кримінальній справі цивільний позов до ОСОБА_11, ОСОБА_13, Хом»яка А.П., Хом»яка В.М. про відшкодування збитків, завданих злочином, в якому просив зобовязати вказаних осіб відновити його порушення права на квартиру і компенсувати моральну шкоду, або стягнути з них солідарно 200 000 грн. у відшкодування матеріальних збитків та 200 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. (т.2, а.с.62)

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2008 року вказана кримінальна справа разом із цивільним позовом через неповноту і неправильність проведеного слідства була повернута прокуророві для організації додаткового розслідування та на новий розгляд в суд до даного часу не скеровувалась.

Також судом встановлено, що в першій половині 2011 року ОСОБА_10 звертався в суд із позовом про визнання частково недійсним вищевказаного договору купівлі-продажу квартири від 04 жовтня 2004 року, однак ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 19 липня 2011 року вказаний позов був залишений без розгляду з підстави, передбаченої п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України, тобто через його повторну неявку в судове засідання.

З новим аналогічним позовом ОСОБА_10, від імені якого в порядку передоручення від імені представника Хім»як З.М. діяв ОСОБА_16, звернувся в суд 11 серпня 2011 року.

Однак поза увагою суду залишилась заява від 08.04.2011 року, подана Шевченківському районному суду м.Львова представником ОСОБА_10, відповідно до якої останній, посилаючись на тривалий розгляд кримінальної справи для забезпечення захисту його порушених прав просить залишити цивільний позов в кримінальній справі без розгляду. (т.2, а.с.33)

На вказану заяву Шевченківським районним судом м.Львова надіслано відповідь про неможливість розгляду вказаної заяви в зв»язку з перебуванням справи на додатковому розслідуванні. (т.2, а.с.34)

А відтак, враховуючи приписи ст. 264 ЦК України, відповідно до яких позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, положення ст. 265 ЦК України, відповіднодо яких якщо суд залишив без розгляду позов, предявлений у кримінальному провадженні, час від дня пред»явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності, те, що з 2005 року кримінальна справа фактично не розслідувана та в такій вирок не постановлений, цивільний позов в кримінальній справі подано 16 лютого 2007 року, чим перервано строк позовної давності, а також, що заяву від 08.04.2011 року про залишення без розгляду цивільного позову в кримінальній справі не вирішено, тобто, відсутня ухвала про залишення позову без розгляду, колегія суддів вважає, що подання позову 11 серпня 2011 року до інших боржників, крім тих, які зазначені раніше, та з додатковими вимогами, проведено в межах трирічного строку позовної давності.

В зв»язку з викладеним, слід визнати помилковим висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності.

Разом з тим колегія суддів враховує такі положення закону та обставини.

Згідно з ч.4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може предявити до суду позов про переведення на нього прав та обовязків покупця. Одночасно позивач зобовязаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Однак матеріалами справи встановлено, що ні позивачем, ні його правонаступником відповідності до вимог ст. 362 ЦК України не вносились на депозитний рахунок грошові кошти для сплати вартості частини квартири при переведенні прав та обовязків покупця, а відтак безпідставною є вимога перевести на Хом»як З.М., як правонаступника, права та обовязки покупця на 1/2 частку квартири яка належала ОСОБА_11, та була продана ОСОБА_12 та ОСОБА_4.

Також не підлягає задоволенню вимога про визнання за Хом»як З.М. права власності на квартиру, оскільки Хом»як З.М. подано заяву про прийняття спадщини (т.1, а.с.131), однак не подано доказів про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, за відсутності правових підстав для скасування реєстрації та виселення ОСОБА_4 з квартири, за яким зберігається право власності на ? частку спірної квартири, слід відмовити в задоволенні вказаної позовної вимоги.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №30 на вул.А.Лінкольна, 39 в м.Львові від 04.10.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за №3852, в частині продажу ОСОБА_10 ? (однієї другої) частки вказаної квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_12. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_17