У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Державного професійно-технічного навчального закладу «Професійний аграрний ліцей» м. Кобеляки до ОСОБА_6 про стягнення коштів, відшкодування шкоди, завданої неналежним виконанням умов договору, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Професійний аграрний ліцей» м. Кобеляки про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою Державного професійно-технічного навчального закладу «Професійний аграрний ліцей» м. Кобеляки на рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Державний професійно-технічний навчальний заклад «Професійний аграрний ліцей» (далі - ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей») звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у травні 2012 року відповідачем була надана благодійна допомога ліцею у вигляді сільськогосподарських культур та паливно-мастильних матеріалів на суму 39 764 грн 67 коп., які були оприбутковані позивачем та набули статусу комунального майна. 25 квітня 2012 року між сторонами укладено договір про спільну діяльність, яким визначалося, що сторони шляхом поєднання зусиль зобов'язалися вирощувати сільськогосподарську продукцію, організовувати виробниче навчання та практику учнів, проте надана відповідачем благодійна допомога використана для господарської діяльності з метою одержання прибутку. У ході проведення державної ревізійної перевірки фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01 вересня 2009 року по 01 квітня 2013 року встановлено, що внесена відповідачем благодійна допомога у розмірі 39 764 грн 67 коп. використана на спільну діяльність та не відображена позивачем як дебіторська заборгованість по розрахунку з контрагентами по спільній діяльності, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену суму коштів.

У вересні 2014 року ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» звернувся до суду з позовом про стягнення 74 037 грн 78 коп. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26 квітня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір про спільну діяльність, а 09 листопада 2013 року - додаткову угоду до зазначеного договору, яка є його невід'ємною частиною, та згідно з якою позивач отримав і оприбуткував із загального валу зібраного урожаю зерно соняшнику у кількості 46 304 кг та зерно ячменю у кількості 4 750 кг, при цьому частину урожаю зерна соняшнику відповідач відповідно до умов договору зберігання від 09 листопада 2013 року № 2/78 узяв на безоплатне зберігання на строк до 01 квітня 2014 року та зобов'язався повернути його у схоронності, однак зобов'язання не виконав, зерно не повернув, чим порушив умови договору та завдав позивачу збитки на суму 74 037 грн 78 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

У вересні 2014 року ОСОБА_6 подав зустрічний позов, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що безкоштовно передав ліцею матеріально-технічні цінності на суму 39 764 грн 67 коп. у якості благодійної допомоги відповідно до договору про спільну діяльність від 25 квітня 2012 року, при цьому він не мав на меті безкорисно допомагати відповідачу, а при написанні заяви про передачу майна він помилково витлумачив зміст договору та спосіб його виконання; при передачі майна обидві сторони розуміли, що воно буде витрачене на обробку земельної ділянки згідно з договором, що тягне за собою отримання вигоди, а тому не відповідає меті та суті благодійництва, тому, мала місце помилка у наслідках та формі правочину. Посилаючись на зазначене, позивач просив суд визнати правочин щодо передачі ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» благодійної допомоги у вигляді майна на суму 39 764 грн 67 коп. недійсним.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 листопада 2014 року позови ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» 39 764 грн 67 коп.Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» 74 037 грн 78 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовів ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано недійсним правочин по передачі ОСОБА_6 відповідно до заяви від 05 травня 2012 року благодійної допомоги у вигляді майна, а саме: 1 520 л дизельного пального, 1 263 кг насіння кукурудзи, 230 кг насіння соняшнику, на загальну суму 39 764 грн 67 коп. ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ОСОБА_7 від 13 січня 2015 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2015 року справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року № 163/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_7., у результаті чого 28 липня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ситнік О.М.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Задовольняючи позовні вимоги ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей», суд першої інстанції керувався тим, що благодійництво не передбачає одержання благодійником прибутку, а тому кошти, передані ОСОБА_6 ліцею як благодійна допомога, мають бути повернені закладу освіти.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, апеляційний суд керувався тим, що позивач за первісним позовом не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а позивач за зустрічним позовом помилився щодо правочину у вигляді передачі майна навчальному закладу як благодійної допомоги та не мав на меті безкорисно допомогти ліцею.

Із такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційний судом не дотримано.

Судами встановлено, що 25 квітня 2012 року між ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» та ОСОБА_6 укладено договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого сторони шляхом поєднання зусиль зобов'язувалися вирощувати сільськогосподарську продукцію, організовувати виробниче навчання та практику учнів.

Згідно з п. 5.2 договору ОСОБА_6 зобов'язався використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням у відповідності з даним договором та виділяти посівний матеріал, дизельне пальне, в достатній кількості для дотримання високотехнічних схем вирощування сільськогосподарської продукції.

05 травня 2012 року ОСОБА_6 звернувся до ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» із заявою, в якій просив прийняти від нього благодійну допомогу у вигляді 1 520 л дизельного пального, 1 263 кг насіння кукурудзи та 230 кг насіння соняшнику. Заява написана особисто ОСОБА_6

Згідно з актом планової ревізії фінансово-господарської діяльності ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» від 21 травня 2013 року № 03-21/251 за період 01 вересня 2011 року по 01 квітня 2013 року встановлено, що ОСОБА_6 та інші передавали навчальному закладу насіння сільськогосподарських культур та пальне на загальну суму 80 353 грн 03 коп. як благодійна допомога, у тому числі видатки ОСОБА_6 - 39 764 грн 67 коп., що підтверджується актом перевірки (а. с. 19−31).

Зазначені висновки акта підтверджуються у мотивувальній частині постанови та ухвали адміністративних судів (а. с. 11−15).

Відповідно до додаткових угод від 07 жовтня 2012 року № 4 та від 25 квітня 2012 року № 5 до договору від 25 квітня 2012 року № 2 сторони розподілили отриманий урожай. Жодних посилань, що урожай розподілений з урахуванням внесків ОСОБА_6, вказані додаткові угоди не містять.

За даними бухгалтерського обліку навчального закладу на здійснення спільної діяльності по обробці земельних ділянок відповідно до укладених договорів, у тому числі і з ОСОБА_6, понесені витрати на обробку земельних ділянок та посів сільськогосподарських культур з балансу навчального закладу у травні-червні 2012 року списувалися пальне, насіння сільськогосподарських культур на загальну суму 80 353 грн, у тому числі видатки ОСОБА_6 на суму 39 764 грн 67 коп., що підтверджується актом планової ревізії фінансово-господарської діяльності ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» від 21 травня 2013 року № 03-21/251 (а. с. 19−31).

Зазначені висновки акта підтверджуються у мотивувальній частині постанови та ухвали адміністративних судів (а. с. 11−15). Крім того, у додаткових угодах від 07 жовтня 2012 року № 4 та від 25 квітня 2012 року № 5 до вказаного договору від 25 квітня 2012 року № 2 сторони розподілили отриманий урожай. Жодних посилань про принципи розподілу урожаю з урахуванням внесків ОСОБА_6 зазначені додаткові угоди не містять. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків,встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про благодійництво та благодійні організації» (у редакції 16 вересня 1997 року, чинній на момент передачі благодійного майна) передбачено, що у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються у такому значенні: благодійництво − добровільна безкорислива пожертва фізичних та юридичних осіб у поданні набувачам матеріальної, фінансової, організаційної та іншої благодійної допомоги; благодійники − фізичні та юридичні особи, які здійснюють благодійництво в інтересах набувачів благодійної допомоги; набувачі благодійної допомоги − фізичні та юридичні особи, які потребують і отримують благодійну допомогу; меценатство − добровільна безкорислива матеріальна, фінансова, організаційна та інша підтримка фізичними особами набувачів благодійної допомоги; спонсорство − добровільна матеріальна, фінансова, організаційна та інша підтримка фізичними та юридичними особами набувачів благодійної допомоги з метою популяризації виключно свого імені (найменування), свого знака для товарів і послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» (у редакції від 05 липня 2012 року) благодійна діяльність − добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара.

Таким чином, суд першої інстанції, перевіривши всі обставини справи, встановивши, що законодавством України благодійництво не передбачає одержання благодійником прибутку, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог первісного позивача та відмови у зустрічному позові, зважаючи на те, що між сторонами виникли два види правочинів: договірні, які закріплені у договорі про спільну діяльність з додатковими угодами, та з внесення благодійної допомоги. ОСОБА_6 як стороною договору про спільну діяльність у договорі не зазначено, що він на виконання своїх зобов'язань зробив внески у травні 2012 року.

Щодо позовних вимог про стягнення 74 037 грн 78 коп., то касаційний суд вважає, що судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору зберігання від 09 листопада 2013 року № 2 ліцей передав ОСОБА_6 на безоплатне зберігання 22 167 кг зерна соняшнику, вартість якого на час передачі становила 66 501 грн, на строк дії договору до 01 квітня 2014 року (а. с. 61, 62).

Передача зерна підтверджується накладними, що містять підпис ОСОБА_6 (а.с. 63−66).

25 березня 2014 року ліцей звертався до ОСОБА_6 про проведення інвентаризації та повернення зерна соняшнику (а. с. 68), однак передане на зберігання майно не отримали.

Судом першої інстанції встановлено і не спростовується належними та допустимими доказами, що передане на зберігання зерно соняшнику повернуто поклажодавцеві, чи його вартість оплачена поклажодавцем зберігачем.

Не встановлено таких обставин і судом апеляційної інстанції.

Разом з тим відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог − відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Апеляційний суд помилково зазначив, що відповідач не мав на меті безкорисливу допомогу ліцею, оскільки він фактично виконував умови договору про спільну діяльність від 25 квітня 2012 року. Суд не спростував висновки суду першої інстанції, що між сторонами виникло два види правовідносин, які закріплені у договорі про спільну діяльність з додатковими угодами та з внесення благодійної допомоги. ОСОБА_6 як сторона договору про спільну діяльність не зазначив, що свій внесок він зробив у травні 2012 року.

Отже, суд першої інстанції встановив фактичні обставини справи, надав оцінку доказам та зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 339, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного професійно-технічного навчального закладу «Професійний аграрний ліцей» м. Кобеляки задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 грудня 2014 року скасувати, рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 листопада 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак