Номер провадження: 22-ц/785/4134/16
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська юридична компанія» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ТОВ «Одеська юридична компанія» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, ПрАТ «СК «ТАСТ-Гарантія» про стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, моральної шкоди та суми несплаченої франшизи посилаючись на те, що 10.04.2013 р. ОСОБА_2 в м. Одесі керував транспортним засобом «Шевролет». р.н. НОМЕР_1, виїжджаючи з прилеглої території по вул. Добровольській не помітив попереджувального знаку, зробив поворот наліво та зіткнувся з рухаючимся по вул. Добровольського в сторону вул. Паустовського по лівому ряду автомобілем «Тайота», р.н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 21.05.2013 р. по справі №520/5100/13-п винним у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді було визнано ОСОБА_2

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ТАСТ-Гарантія».

Згідно аварійного сертифікату №330-04/13, складеного 13.04.2013 р. аварійним комісаром ОСОБА_5 щодо вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Corolla», р.н. НОМЕР_2 в результаті якого пошкодження при ДТП, складає 10434,25 грн.

Позивач вважав, що різницю між вартістю відновлювального ремонту, що становить 19424,32 грн. та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу, що становить 10434,25 грн. повинен сплатити винуватець ДТП - ОСОБА_2, а саме згідно розрахунків позивача відповідач повинен сплатити суму у розмірі 8990,07 грн. (19424,32 грн. - 10434.25 грн.).

Позивач також посилався на те, що оскільки ТОВ «СК «ТАСТ-Гарант» виплатило суму страхового відшкодування за винятком суми франшизи у розмірі 1000,00 грн., дана сума підлягає стягненню з винуватця ДТП - ОСОБА_2

Крім того, позивач поніс додаткові витрати, а саме витраті по сплаті судового збору у розмірі 243,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., які просить стягнути з відповідача.

Після уточнення позовних вимог та залишення без розгляду позову в частині вимог до ПрАТ «СК «ТАСТ-Гарант», позивач просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_2 суму не сплаченої франшизи у розмірі 1000,00 грн., суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 8990,07 грн.. суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. та суму витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Одеська юридична компанія» матеріальну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 8990,07 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Одеська юридична компанія» судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3410,40 грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ТОВ «Одеська юридична компанія» частково суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2013 року у справі №520/5100/13-п (н.п. 3/522/2035/13), ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави.

Під час розгляду в судовому засіданні вказаної адміністративної справи судом встановлені обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування під час розгляду даної цивільної справи, а саме те, що 10 квітня 2013 року о 19 год. 30 хв. на вул. Добровольського в м. Одесі, ОСОБА_2, керуючи автомобілем Шевроле державний номер НОМЕР_1, порушив вимоги п. 16.11. «Правил дорожнього руху України» виїжджаючи з прилеглої території при наявності двох смуг та дорожньому знаку «Рух тільки праворуч» пересік подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Тойота державний номер НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі. Від зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_2, є ОСОБА_6, а право керування зазначеним транспортним засобом належить також ОСОБА_4.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля Chevrolet Lacetti реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно Полісу №АВ/3315881, на момент дорожньо-транспортної пригоди - 10.04.2013 р., була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ТАСТ-Гарант».

Згідно аварійного сертифіката №330-04/13, складеного 13 квітня 2013 року ТОВ МП «Універсал ЛТД» вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, TOYOTA COROLLA реєстраційний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 10434,25 грн. Крім того відповідно до змісту зазначеного Аварійного сертифікату вбачається, що вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту зносу складових КТЗ складає 19424,32 грн.

19 червня 2014 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Одеська юридична компанія» було укладено договір відступки права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала ТОВ «Одеська юридична компанія» право вимоги відшкодування шкоди завданої їй дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 10.04.2013 р. на пр. Добровольського, 116/а, в м. Одесі за участю транспортного засобу «Шевролет» реєстраційний номер НОМЕР_1під керуванням ОСОБА_2 та транспортним засобом «Тойота» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4.

Встановлено, також, що ПрАТ «Страхова компанія «ТАСТ-Гарант» сплатила позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 9434,25 грн.

Відповідач - ОСОБА_2 29.10.2013 року відшкодував суму несплаченої франшизи передбаченої Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс №АВ/3315881), у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується власноруч написаною розпискою ОСОБА_4, копія якої міститься в матеріалах справи.

Під час судового засідання представник позивача визнав факт сплати відповідачем суми франшизи у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 10.04.2013 р., була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ТАСТ-Гарант» згідно Полісу №АВ/3315881, згідно якого сума страхового відшкодування за шкоду завдану майну становить 50000.00 грн., у зв'язку з чим відповідач вважає, що розмір цієї суми цілком є достатнім для відшкодування збитків позивача.

Суд обгрунтовано не погодився з позицією відповідача та його представника виходячи з наступного.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 1.4. Аварійного сертифікату №330-04/13 вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів, вартості складових, що підлягають зміні під час ремонту.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених деталей, складових одиниць чи комплектувальних виробів, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом «е» цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не виливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей,вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Таким чином, правильне застосування п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозв'язку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 та 1187 ЦК України.

Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988, ст. 1194 ЦК України, п. 32.7 ст. 32 Закону , п. 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти таких висновків.

Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювання шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди,яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то таке відшкодування згідно ст.ст. 1166,1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 04 червня 2014 року у справі №6-49цс14 та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2015 року при касаційному перегляді рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2014 року по справі №523/6462/14-ц.

На підставі вищевикладеного суд правильно вважав вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 8990,07 грн. у якості відшкодування завданої ним матеріальної шкоди, обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на те, що ТОВ «Одеська юридична компанія» не є належним кредитором, оскільки між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не існувало правочинів, які породжують зобовязання та оскільки при ДТП зобовязання виникає з завдання шкоди, а не із правочину як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованим, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко