Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Здолбунівського районного суду від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Здолбунівського районного суду від 30 жовтня 2014 року у задоволенні позову ТзОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 10.02.2015р. апеляційну скаргу ТзОВ "Кредитні ініціативи" відхилено, рішення від 30.10.2014р. залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.02.2016р. касаційну скаргу ТзОВ "Кредитні ініціативи" задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10.02.2015р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У поданій на рішення апеляційній скарзі ТзОВ "Кредитні ініціативи" вважає його таким, що суперечить вимогам чинного законодавства та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом 1-ї інстанції відмовляючи у задоволенні позову неправомірно застосовано ст.1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" до правовідносин, які виникли між сторонами у справі на стадії судового розгляду. Вважає, що заборона встановлена цим Законом стосується саме заборони проводити процес реалізації житлового майна на стадії виконання рішення суду про звернення стягнення, а не стосується відмови судом в позові з цих підстав.

Зазначає, що судом 1-ї інстанції в порушення принципів об'єктивності та справедливості проігноровано одну з головних умов застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", а саме не встановлено наявність у позичальника іншого житла.

Крім того, вказує, що у відповідності до ст. 6 вказаного Закону, його дія не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", однак місцевим судом не перевірено чи не є ОСОБА_2 або ОСОБА_3 суб'єктом відповідальності за корупційні правопорушення відповідно до ст. 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", а відтак неправомірно застосовано Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та відмовивши в задоволенні позову порушив права ТзОВ "Кредитні ініціативи" на судовий захист.

________________________________________________________________________________________

Справа № 562/1959/13-ц Головуючий в суді І інст. - Мичка І.М.

Провадження № 22-ц/787/923/2016 р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТзОВ "Кредитні ініціативи".

В судовому засіданні представник ТзОВ "Кредитні ініціативи" доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не з'явились без поважних причин, тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2014 року ТзОВ "Кредитні ініціативи" звернулися до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір на суму 52 000 доларів США. На забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості у розмірі 841 233 грн. 68 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив з того, що наявні підстави для застосування до спірних правовідносин чинного на час ухвалення судового рішення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", яким за певних обставин установлено заборону на звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Такі висновки місцевого суду не відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам закону.

Судом встановлено, що 21 березня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір на суму 52 000 доларів США, за умовами якого він зобов'язувався повернути кредит у строки та на умовах, передбачених кредитним договором (а.с.28-29).

На забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.36-37).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступником ВАТ «Сведбанк») та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» було укладено договір факторингу. Того ж дня між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТзОВ "Кредитні ініціативи" було укладено договір факторингу та договір про передачу прав за іпотечним договором з відповідними додатками з переліком переданих договорів. (а.с.9-27).

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 01 червня 2013 року позичальник має заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 088 доларів США , що згідно курсу НБУ становить 408 346 грн. 39 коп. та складається з заборгованості за процентами 27 549,99 доларів США, що за курсом НБУ становить 220 207,07 грн., пені у розмірі 26 608,31 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 212 680,22 грн. (а.с.39).

Вказану суму заборгованості відповідачі не оспорювали та не надали суду доказів на її спростування.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до вимог ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч.1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 35 названого Закону, у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Право іпотекодержателя у разі порушення позичальником умов кредитного договору на звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки, порядок та способи звернення стягнення, встановлено і п.10.3,10.4,11,12-12.3.1 договору іпотеки, укладеному між сторонами (а.с.36-37).

18 червня 2013 року ТОВ "Кредитні ініціативи" направило на адресу позичальника ОСОБА_2 та іпотекодавця ОСОБА_3 повідомлення про усунення порушень та сплату заборгованості, що утворилась за вказаним кредитним договором, однак отримавши вказану вимогу, вони не вчинили будь-яких дій, спрямованих на її погашення(а.с.40,41).

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи з встановлених обставин, досліджених судом доказів та вимог закону, позовні вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Однак, суд 1-ї інстанції, посилаючись на вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дійшов невірного висновку про наявність обставин, які є підставою для застосування вказаного Закону та для відмови банку у позові.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», нерухоме житлове майно, яке виступає предметом іпотеки на забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами іноземній валюті не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника), якщо таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя і у них не знаходиться у власності інше нерухоме житлове майно, а також, коли його загальна площа не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Згідно зі ст.3 вказаного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються ( були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-58цс15.

Тобто, чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову, для подальшого визначення порядку його виконання відповідно до вимог діючого законодавства, зокремаст.39 Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження» та порядку реалізації.

Оскільки рішення суду 1-ї інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі - про задоволення позову ТОВ "Кредитні ініціативи" у межах заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309, 313-314, 316 ЦПК України, ст.ст. 512-514, 517, 572, 589, 590, 1054 ЦК України, ст.ст. 1,7, 24, 33, 35 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 1, 3 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Здолбунівського районного суду від 30 жовтня 2014 р. - задовольнити.

Позов ТзОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості, що виникла у ОСОБА_2 за кредитним договором від 21.03.2008р. №1701/0308/88-027, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, (іпотечний договір №1701/0308/88-027-Z-1 від 21.03.2008 р.), яка станом на 01.06.2013 р. становила 105 246, ( сто п'ять тисяч двісті сорок шість) доларів США 30 центів, ( що еквівалентно 841 233,68 грн. (вісімсот сорок одна тисяча двісті тридцять три) грн. та складалася із : заборгованості за кредитом - 408 346,39 грн.; заборгованості по відсотках - 220 207, 07 грн.; пені - 212 680,22 грн.), звернути стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 60,7 кв.м, що належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 18лютого 2000 року, виданого Здолбунівським міськвиконкомом на підставі рішення виконкому Здолбунівської міської ради від 26.01.2000р. №6/2, зареєстрований за іпотекодавцем на праві приватної власності в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу м. Здолбунів том 27, стор. 70, поз. 305 від 18.02.2000р.. зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.03.2008 року та в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП "Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації"за реєстровим номером 1784473 згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18109078 від 17.03.2008р. номер 180-4310 в книзі 49, шляхом продажу з прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ "Кредитні ініціативи" судові витрати у сумі 7725,8 грн., з кожного по 3862,9 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

Судді :